Creatii literare - CLEOPATRA LUCA

CLEOPATRA LUCA

S-a născut pe 23 martie 1943 în comuna Butoieşti, judeţul Mehedinţi. Absolventă a Facultăţii de limba şi literatura română în cadrul Universităţii Bucureşti. Fostă profesoară de limba şi literatura română la Colegiul „Cantemir Vodă” din Bucureşti.

Autoare de poezii, proză scurtă, cronici literare şi romane: „Odihnă târzie”, poezii, 2011; „Plimbări imaginare”, poezii, 2012; „De nicăieri spre cine ştie unde”, povestiri, 2013; „Nori de vreme bună”, povestiri, 2014; „Trăind printre cărţi”, cronici literare, 2014; „Adara”, roman, 2016; „Cântec de lumină”, poezii, 2016; „Secretul de la Costişa”, roman, 2017.

A publicat poezii şi proză scurtă în numeroase antologii ale editurilor: „Perpessicius-Crihană”, „Amurg sentimental”, „Anamarol” şi în revistele „Paradox”, „Revista Societăţii scriitorilor români”, „Uscând o lacrimă”, „Vatra veche”.

A frecventat şi frecventează mai multe cenacluri literare: „Perpessicius-Crihană”, „Mircea Eliade”, „Octavian Goga”, „Amurg sentimental”, „Lumină de luceafăr”.

ÎN AMURG

În tremurul crengilor de nuc,

Toiagul iernii-ntârziate

Lovește anotimpul lung

Și sobele se lasă mângâiate…

Înlături de la tine gândul răvășit,

Când căldura sufletului te ajută;

Deși cade mereu zăpadă multă,

Timpul se modelează chibzuit.

Condeiul linia amiezilor străpunge,

Rimele poeziei tale curg,

Versul se-ncheagă și-n amurg

Monotonia vieții o învinge…

DĂRUIT

Străbați amurgul

cu pași prudenți,

apoi

din ce în ce șovăitori…

cu zâmbete în picuri –

de sărbători –

cu gânduri răspândite

în trecut,

nopți tăinuite

mai demult…

Dar între tâmple

drumul…

drumul se-arată ascendent și

plămădit –

cu câteva ecouri

și chiar

mai dăruit…

CĂUTARE

Caut împăcarea unor clipe…

Caut o melodie

pe aceeași strună,

o privire

pe aceeași rază,

un sărut

pe-același dor,

un vers,

oricât de simplu –

pe același fior;

caut o floare

să-mi apară-n cale…

Rămâne însă

doar o căutare…

RECURS

Zarea-i tivită cu multe raze de lumină,

clipește pe cer tinerețea…

La ea-ți trimiți câte-un gând,

deși

de-atunci au trecut

generații…

Clipe mai lungi

ori mai scurte

îți apar rând pe rând…

Le mângâi o dată

și

de mai multe ori,

zărești și pe ceață sori…

Cum altfel să-ți aperi timpul

pe care l-ai parcurs

sau

îl vei mai avea de străbătut?

Nu tot la el facem recurs,

când socotim

ce nici noi nu mai știm?

DOAR ȘTII

Sub copacul vieții

te-apropii de smicele,

cad frunzele prea des –

uscate și ele…

Te dor rădăcinile

smulse…

Se lasă iarna

și multe nu uiți,

doar strângi din pleoapele grele.

Cu pașii nesiguri

te-ajuți;

e târziu…

Speri totuși la ziua de mâine,

nu vrei să pleci

nicăieri

din timpul devastat –

Ce să-ți mai aducă, în fond,

doar știi că el de ursită-i chemat…

UN MIT

Tomnatic

miroase a fân

și-a timp trecut.

Gândul rămâne proaspăt

și

nu-ți pare mult

din ce-ai depozitat…

Prinzi firul,

îl însăilezi,

deși cândva

n-o să mai vezi

cât, cum și cine

l-a gustat.

Știi însă acum

că tu l-ai dăruit

și

pentru cei de mai târziu

vei fi un mit…

MÂINE

E-o luptă de basm

între bine și rău:

unul – pe linia dreaptă,

altul – ne-aruncă-n hău…

Acesta se vâră peste tot:

ia față umană,

nu ascultă,

se-ncolăcește-n intrigi,

zâmbește,

ți-oferă ajutorul,

țipă,

se-apleacă,

arată smerenie multă.

Cornițele îi sunt ascunse,

însă împung, răstoarnă,

se milogesc

până i se tocesc…

Trec anii și tu te-ai măcinat,

crezând în bine,

când rău-i peste tot –

de ieri, de azi

dintotdeauna,

chiar și-n nefericitul

mâine…

VĂ SPUN

Ce greu vă este unora

să mă mai suportați…

Văd că-mi repartizați în brazdă

doar doi metri pătrați.

Nu pot să scot un sunet,

s-articulez o vorbă.

Deși muncesc pe brânci,

abia-mi plătiți o normă…

De plec în alte părți

să capăt pentru copii o pâine,

mi-o imputați de-a pururi,

nu doar acum ori mâine.

Bunicii n-au voie să trăiască,

a trecut timpul lor…

ce-au construit cândva

s-a dărâmat,

n-au unde și nici nu pot

să mai muncească.

Se-ntâmplă ca pe la noi

mai toți să fie ,,vinovați”,

dar nu aceștia au,

ci alții sunt rapăn de bogați.

Țineți minte însă ce vă spun:

aici tot eu voi fi stăpân,

pentru că din moși-strămoși

rămas-am cu suflet de român!

Contents