Creatii literare - EVELYNE MARIA CROITORU

EVELYNE MARIA CROITORU

Licenţiată în Ştiinţele Comunicării, cu un Master în Relaţii Publice, este specialist în comunicare şi relaţii publice, a condus departamentul de comunicare şi relaţii publice al Metrorex timp de nouă ani (2008 – 2017). A fost purtătorul de cuvânt al Metrorex, vocea care a creat imaginea publică a acestei importante societăţi de transport urban. Colaborează cu mediul academic îndrumând studenţii care se pregătesc pentru o carieră în relaţii publice (Academia de Studii Economice – facultatea de marketing – în calitate de tutore al studenţilor la masterat). Susţine prezentări, participă la conferinţe, mese rotunde, evenimente specifice.

Poet şi eseist, este născută în Şcheii Braşovului, „oraşul tăcut de la poalele Tâmpei” cum îl numeşte Sextil Puşcariu în volumul de memorii „Braşovul de altă dată”. Având mama româncă şi tatăl german, este botezată în Biserica Neagră, impunător monument de artă gotică, în jurul căreia îşi petrece copilăria, ascultând adesea, pitită printre băncile catedralei, nemuritoarele „fugi“ de Bach interpretate la orgă. Viaţa mută familia la Bacău iar primele manifestări literare apar în perioada liceului, când, sub îndrumarea scriitorului George Bălăiţă, are primele succese literare la nivel naţional. Tot atunci îi sunt publicate primele poezii în revista „Ateneu” şi devine membru activ al cenaclului „George Bacovia” din Bacău.

Volume de poezii: „Piloţii de vânătoare” (2011, reeditat bilingv, română-engleză, în anul 2017), „Secretele macilor” (2017). De asemenea, a publicat poezii în perioada 1992-2018 în mai multe reviste.

În anul 2010 a fost nominalizată la „Gala Celebrităţilor– Femei de succes”, la rubrica Promovarea Culturii – Literatură/Poezie (gala organizată de Camera de Comerţ şi Industrie a României). Este membru activ în cenacluri literare precum: „Amurg Sentimental”, „Cenaclul poetic Schenk”, „Cenaclul Scriitorilor Militari”, „Poeţii Cetăţii”. A obţinut mai multe premii şi diplome de excelenţă.

LEGĂMÂNTUL PLOII

Scufundă-mă-n cuvinte

ca-n legământul ploii

să-mi spăl sufletul

stârnit cu ultima aversă.

Roadele tale

să mă prindă-n

jarul vieţii,

precum genele soarelui

scot în larg

bucuria căldurii.

VÂNTUL ALBASTRU

Auzindu-se numai pe sine,

Inima mea s-a crezut piatră.

A modelat izvoare de lacrimi

Şi a gonit prin scrumul peceţilor,

Până la capătul lumii…

Apoi s-a rostogolit

În cea mai frumoasă trecere

A vântului albastru.

PENTRU IUBIRE

De-aş fi, în aşteptarea ta

Înţelepciune şi menire,

Ţi-aş lumina şi aripa

Şi ramura.

Pentru iubire!

Ţi-aş fi şi oază, beduin!

Deşertul să ţi-l sting,

Deasupra clipei cu senin

Şi veşnicii să ning!

Cu har, iubite călător,

Chiar tu mă-mbogăţeşti,

Un fir de busuioc anin

În crengile-ţi cereşti…

TĂCEREA CUVINTELOR

Tăcerea cuvintelor

Din coaja amurgului –

Barieră timpului

Scufundat

în noi înşine!

Ce zbucium

Să ignor

Tăcerea

Cuvintelor tale…

DORUL

Dorul de tine

E ultimul gând

Din geana somnului.

El țese mătasea

Ce mă-nfășoară

În răsăritul

Ce-mi ești.

PURGATORIUL DANTESC

Prea devreme

Ai venit

Toamna mea!

Trist privilegiu,

Să fii privit în faţă

De frunzele galbene

Ale vieţii tale!

De ce-ai venit

Toamnă?

Nu vezi că

Abea acum

Îmi strălucesc

Literele precum

În Purgatoriul

Dantesc?

TU

Linie albă

Pe plajele matinale

E absenţa ta.

Verbul tău

Închipuit în mine –

Pânza pe care

Risipesc în larg

Infernul singurătăţii.

STOL DE COCORI

Aprinde-mă-n noapte, iubite,

Şi poartă-mă-n cuib de jăratec,

Pe deal, când salcâmii dau umbre,

Şi foşnet molatec.

Aprinde-mă! Hai pe coline,

Să smulgem piane din noi!

Un stol de cocori în lumină

Vom fi amândoi!

Departe de ochii mulţimii

Cu-arome de flori curcubeu,

Aprinde-mă-n noapte, iubite,

Acum şi mereu!

SUFLET ERETIC

În amurgul zilei ce-a curs,

Îşi reazămă cerul,

Tremurările mov.

Povara necuprinselor arome

Mai pâlpâie încă,

Înfrunzindu-mi

Sufletul eretic.

Peste umăr,

Visează,

Balansul frenetic.

Dorinţi. Biruinţi.

Suflete răsculat,

De ce-mi spulberi liniştea trupului,

Cu sclipirile dimineţilor

Însărutate,

Cu povara petalelor roşii?

De ce-mi întorci stingerile

Şi-mi topeşti

Necontenit

Ningerile?

Contents