LIVIU ZANFIRESCU - poet, publicist, epigramist

LIVIU ZANFIRESCU

– poet, publicist, epigramist –

Ofiţer, poet, publicist, epigramist, membru al Societăţii Scriitorilor Militari, al Cenaclului Literar „Amurg Sentimental”, al Clubului Epigramiştilor „Cincinat Pavelescu” – Bucureşti.

Născut la 10 februarie 1946 în Bucureşti.

A absolvit cursurile liceului militar „Ştefan Cel Mare”, Câmpulung Moldovenesc (1963), Şcoala Militară Superioară de Ofiţeri „Nicolae Bălcescu”, Sibiu (1967), Academia Militară Generală, Bucureşti (1976) şi a fost ofiţer activ în cadrul unităţilor (M.U.) din MApN (perioada 1967- 1998). În prezent colonel în rezervă.

Debut: reportajul „Jurnal neterminat”, gazeta ostăşească „Înainte” (04.07.1970).

A publicat materiale specifice în „Apărarea patriei”, „Înainte”, „Îndrumătorul cultural”, „Observatorul militar”, „Viaţa armatei”, „Curierul armatei”, ş.a.

A publicat volumele de versuri: „Eterna Clipă” (1998), „Sărut peste zăpezile timpului” (1999), „Nopţi Sub Ploaia Iubirii” (2000), „Dor de Altceva” (2004), „Cuvânt Înflorat” (2005), „Muzeul Ninsorilor” (2008), precum şi vol. „Catrene cu Ecou de …Epigramă” (2007). A creat textul „Marşului Cercetaşilor Armatei României” (achiziţionat de U.C.M.R. în 2009).

Din 2007 este membru al Clubului epigramiştilor „Cincinat Pavelescu” – Bucureşti.

Referinţe despre activitatea sa au semnat Gheorghe Văduva, Nicolae Boghian, Liviu Vişan, Constantin Ardeleanu, Dan Gîju, Constantin Bălăeţ.

Este inclus în „Antologia epigramei româneşti” (2007), în reviste şi volume tematice de epigramă, ale diverselor cenacluri (cluburi) din ţară.

De asemenea, este nominalizat în „Personalităţi române şi faptele lor”, 1950-2000, Ed. Panficus, Iaşi, 2009 (vol.XXVIII), precum şi în „Dicţionarul personalităţilor din România”, Biografii contemporane, ediţia 2010, Ed. Anima, Bucureşti, 2010.

Liviu Zanfirescu este şi rămâne o voce distinctă în corul epigramiştilor, care-şi interpretează partitura aşa cum găseşte de cuviinţă – cum îi dictează inima şi conştiinţa de om al cetăţii şi de militar, obişnuit să nu dea înapoi mai ales când e vorba de a cuceri noi redute pe frontul creaţiei şi afirmării sale. Poetul se dovedeşte a fi un atent observator al evenimentelor majore care se petrec pe scena vieţii.

NICUŞOR CONSTANTINESCU

FATA MORGANA

Iubire prin arome de otavă

Cu sărutare de virgin, suavă

Plus mărturia – forma unui sân

Păstrată prin căpiţele de fân

MADRIGAL

Aveai un tatuaj de fân cosit

Îl simt în piscul ce brăzdează marea

Şi-n liniştea rodind în liturghii

Cu VIAŢA dinspre a avea, A FI!

ELOGIU

Cu bucle pline, aranjate

Deschide-n versuri epopeea

Cu dragostea-n eternitate

Ne duce veşnicind FEMEIA..

REALITATE

Firească-i tevatura

Că iar n-avem noroc

Mâncarea şi cultura

Scumpe foc!

MODESTIE

Idealul la români

A trecut de mult hotarul

Berea (încă din bătrâni)

Şi-n natură cu… grătarul!

POST

Pe toţi românii îi frământă

Clipe în ceas de sărbătoare

C-un ochi către Lumina Sfântă

Şi cu un altul la… mâncare!

DE POVESTE

De Bucureştii de-altă dată

De Centrul Vechi încă mi-e dor

Cu nostalgia romanţată

De-a fi… şi „prinţ”… şi „cerşetor”…

CONCLUZIE

Îl mai încearcă un frământ

Când meditează despre viaţă

Mai mulţi amici are-n pământ

Decât la suprafaţă?!

Contents