U

Creatii literare - MARILENA DUMITRESCU

MARILENA DUMITRESCU

S-a născut în data de 17 decembrie 1952, în orașul Târgu-Jiu, judeţul Gorj. În prezent pensionară, locuieşte în Bucureşti din 1989.

Studii: Liceul de Muzică şi Arte Plastice Craiova, promoţia 1972; Institutul Politehnic Bucureşti-Promoţia 1983.

Debut literar: în revista online „Confluenţe literare”, martie 2015. A mai publicat în „Citatepedia” (noiembrie 2015), „Poezii Diaspora” (ianuarie 2018) și în revista „Amprentele sufletului” (2017).

A participat la câteva antologii de versuri, printre care Antologia sub egida Revistei online „Amprentele sufletului”, cu tema „Dragobete, sărbătoarea iubirii la români” – „Poezia iernii”, precum și la Antologia de versuri „Poeţi şi scriitori contemporani în Regal eminescian” (2017). Participă online la grupul Cenaclul Diaspora.

A lansat două volume de versuri: „Din suflet pentru urmaşi” (2017 ) și „Labirintul vieţii” (2018). A mai participat şi la alte 2 antologii din ţară.

DOINA BÂRCĂ

SUFLET ÎNGHEŢAT

Sufletul îngheţat, de atâta iarnă

Care suflă-n case şi în buzunare,

Cu vechile poveşti ce încep să cearnă

Minciuni cu viaţă dulce… în amânare…

Că visele spre mai bine s-au încheiat,

Sufletul îngheţat se păstrează mereu

Aşteptând un nou val, mai bun, ne-ngenunchiat

Şi un suflu de viaţă, ce nu ne-ar cade greu…

La ceas târziu, când cugetul e liniştit

Şi viaţa îşi adoarme a sa văpaie,

Al nostru suflet îngheţat şi obosit

Priveşte-n gol, în frânturi, în vâlvătaie…

Este ţara ce cere mereu, s-o salvăm

Din tenebrele minciunilor deşarte,

Iar putregaiul rău, ce vrea să-l dizolvăm

Şi sufletul să trăiască în dreptate!

INIMĂ RĂNITĂ

Cerul înnorat parcă se mişcă-n valuri,

Sufletul greu, se deşiră în cristaluri,

Mintea se-ngână în idei solitare,

Iubirea e tristă, cu timpul ea moare…

Amurg se lasă în inima rănită

Şi sângerează că nu a fost iubită,

Minciuni şi fraze, uşor alambicate

Crezându-se că ei îi sunt dedicate!

În valuri de fum privirea-i absentă

Striveşte-n gânduri, cuvintele nespuse

Ce lasă în inimă a lor amprentă

Brăzdând cu sânge, tăcerile supuse!

Dureri şi lacrimi, ce se reprimă-n tine,

Tăcerile impuse sfredelesc adânc,

Că genezei tale nu îi este bine,

Ce egoismul rece, te transformă-n ţânc!

Te macină-ntrebarea cu ce ai greşit

Când viaţă tu ai dat şi te-ai sacrificat,

Universul acelor griji te-a copleşit,

Iar demnitatea în picioare ţi-au călcat…

Tu inimă mai crezi în bunele intenţii,

Când te-au făcut fărâme şi te-au schingiuit,

Te-au tăvălit în praful nedreptăţii,

Ca slugă în toate, ei te-au instituit?

HOINARUL

Hoinar al viselor, ce tu te scalzi

În baia stelelor ce te-mpresoară,

În depărtări priveşti cu ochii calzi

Şi cu un of la inimioară…

Hoinar în văi, în munţi şi dealuri,

Peste vulcani mergând neobosit,

Te îmbeţi cu-a tale idealuri

Iubindu-ţi pământul la nesfârşit…

Iubirea ţi-o cânţi în simfonie,

Priveşti cu dragoste în depărtări,

Veghea nopţilor de insomnie

Şi muzei dându-i mereu, întrupări…

Iubeşti cu toată a ta fiinţă,

Pasional fiind în libertate,

Dar uneori eşti în suferinţă,

Sentimentele nu-ţi sunt cultivate

Trăieşti sperând că odată va veni

Din depărtări iubita-ţi muză,

Clipele suave vor reveni

Şi iubirea de basm andaluză!

LABIRINTUL VIEŢII

Labirintul vieţii se strecoară,

Amarul existenţei se revarsă,

Benzi desenate desfăşoară

Idila trăirilor, neştearsă…

Roman nescris, din lumi paralele,

Idei amestecate în minte,

Nuanţe, pastel, acuarele,

Transformare în aşezăminte…

Universul trece-n avangardă

Lumina vieţii universale,

Visarea lumii, care desmiardă

Iluzia trăirii cerebrale…

Esenţa vieţii-n traseu, labirint

Ţese iluzii în astă lume,

Iubirea celestă, ca legământ,

Iţe descifrate în cărţi postume…

MI-E DOR

Mi-e dor şi cred, la multă lume

Îi este dor de vieţi mai bune

De mama, tata şi bunica,

De prispa casei şi Florica,

Văcuţa dragă, mititica…

Îmi este dor, de siguranţă,

De adevăr şi de speranţă,

Să ne trezim din nou la viaţă

Din simulacru, din paiaţă

Şi să avem din nou verdeaţă…

Îmi este dor de codrul verde

Unde te-ascunzi şi te poţi pierde

Şi umbra lui te răcoreşte,

Tăcerea lui parcă-ţi vorbeşte

Iar verdele, te linişteşte…

Îmi este dor de viaţa bună

Când căpşuna era căpşună,

Mâncarea era hrănitoare

Fără euri, dăunătoare,

La preţuri satisfăcătoare…

Mi-e dor de muzica străbună

De decenţă şi apă bună,

De copilărie, de soare,

De multă binecuvântare

Şi de o bună guvernare…

Mi-e dor de cinste şi dreptate

Şi de schimbări accelerate,

De curăţenie în ţară,

De investiţii ca brăţară

Şi de iubire bunăoară…

Contents