Creatii literare - MIHAIL GRĂMESCU (16.02.1951 – 13.04.2014)

MIHAIL GRĂMESCU

(16.02.1951 – 13.04.2014)

Consemnam în „Privire generală asupra operei scriitorului Mihail Grămescu”, în partea referitoare la poezia sa, bogată și diversă că „Domnia sa ne-a dovedit că a avut arta de a chema cuvintele la un sunet nou, într-un nou sistem de înțelesuri și, prin aceasta, lumea la un sens superior, într-o construcție a cuvintelor care dobândește energia unei alte ortogeneze, adică o dezvoltare mai accentuată a unor caractere (de care e multă nevoie n.a) în generațiile care se succed”. Ilustrăm prin câteva dintre poezii lui de început (1960-1973), din volumul de versuri „Lumina Antisolară”, în revista „Independența Română – Independența prin cultură” din luna noiembrie, când, dacă timpul ar mai fi avut răbdare cu poetul la care mă refer, i-am fi fost alături la sărbătorirea zilei onomastice: 8 noiembrie – „Sfinții Mihail și Gavril”. Pagina aceasta e un semn prețios că nu l-am uitat.

GEO CĂLUGĂRU

Membru USR

(Din tinerețe)

DOR

și în grădină rîsul tău de fată

în înserare izbucnea mai clar,

mai cristalin,mai limpede și iată,

tot mai îndepărtat și în zadar.

aprind în noapte lampa sau o sting

și în zadar pîndesc să văd amurgul

venind la țară iar părăsind burgul,

acela-ndepărat, pervers și trist.

la țară casa-i prăbușită aproape

și un soare alb se năruie în tău

prin nălucirea unui joc de ape

și nu-mi mai amintesc de rîsul tău.

CUNOAȘTEREA

Cunoașterea e o eternă dezbrăcare

Dezbraci perdeau mitului,

Dezbraci adevărul de metaforă

Dezbraci noțiunile elementare

De ecourile din minte

Dezbraci prezentul de trecut

Dezbraci trecutul de viitor

Dezbraci forma de înțeles

Dezbraci culoarea de formă

Dezbraci gestul de culoare

Dezbraci totul pînă nu mai rămîne nimic

Cunoașterea e o eternă dezbrăcare.

CÂNTEC

Primăvara tot satu-i lumină

Strălucesc înfloriți pomii în soare

E un cînt de parfum și culoare

Și în cînt e-înălțare divină

Primăvara-i, simt, știu, o chemare

Care-n suflet irumptă domină

Cu a ei dulce, estetică mină

Ce ezultă atâta candoare

Ca luat de-o-ntraripare

Satu-n spirit zbucnește în tină

Și nimic de-acum nu-l mai întină

Cînd suni corn, primăvara, chemare…

CALUL DIN REVISTELE LITERARE ALE ANILOR ‘60

Tata venea cu el de la câmp

Și pleca să-l spele la râu

În zori îl adăpa și roata fîntînii

Mă trezea din somn scârțăind

Săream la geam

Și el era acolo

Roșu și aburind de răsăritul soarelui

Iar eu voiam să încalec

Tata mă lua cu mâinile păroase

Și mă așez pe spatele cald

Și goneam

Încâlcit în coama roșie

Urlând de bucurie.

ȚARA CRINILOR

țară de crini subtili, iubită țară,

aș vrea să-ți pot cînta privirea clară

a cerului senin de astă- vară

țară de crini subtili, iubită țară

dar inima nu-i coardă de vioară

se frânge-n sînge, plânge foc și pară

țară de crini subtili, iubită țară

aș vrea să-ți pot cînta privirea clară.

MADRIGAL

un sac plin cu cărți de lut

scrisei, doamnă, pe-un sărut

dar fiindcă nu îți plac

azi eu tac și ele zac.

(Grupaj de trei poeme din poeziile de debut apărute în Luceafărul, 25 Septembrie 1971,

sub pseudonimul Mihail Voinescu)

ÎN VARĂ, ÎN IARNĂ, ÎN TOAMNĂ…

Țară – iubită veșnică a tuturor,

Prima pe care am cunoscut-o

În afara mamei.

Ajuns aici

Mi-e dor să simt sub mâini cânepa ta –

Părul;

Ochii tăi mă răcoresc;

Visele tale-codri;

Răsuflarea ta când îți umblu pe mîini,

Pe drumuri,

Gustându-ți sudoarea izvoarelor dintre

munți,

Dar mai ales carnea, pământul

Negru și tare,

Uscat și prăfos,

Grunduros și înghețat,

Nisip și mare: senzația dragostei

Tăvălindu-mă

În vară, în iarnă, în toamnă și

În veci vecilor, dintotdeauna totdeauna,

mereu.

INVOCAȚIE

Frate mai blând, rămas acasă,

Dă-mi bucuria începutului,

Dă-mi liniștea stejarului,

Dă-mi curajul semănăturii

Pămîntule,

Fratele meu,

Tatăl meu,

Mama mea,

Și eu însumi

Îeșind întunecat din timp

ROTIȚI, NOTAȚI, ROTUNZI

Lanțurile de grâu îți taie mîinile

Pămîntul te ia și te duce

Și pașii se leagănă rotiți, rotați, rotunzi.

Vino mamă, de mă scaldă și mă usucă!

Vino, Mară, cu părul negru și moale!

Și lăsață-mă

Menit în vecii vecilor

Cum sunt.

(Grupaj de trei poeme, apărut în „Luceafărul”,

25 Septembrie 1971, sub pseudonimul Mihail Voinescu)

Contents