MIHAI VALENTIN GHEORGHIU

S-a născut la 3 mai 1950 în București. De profesie este inginer electroenergetician, actualmente pensionar, dar, activitatea sa de suflet rămâne cea de poet. Este căsătorit și are o fiică și un fiu. Primele încercări de a cocheta cu versul au apărut încă din fragedă tinerețe, însă la vremea aceea considera eronat că scrie doar pentru sufletul său. Mai apoi, în jurul vârstei de 50 de ani ideile de viață s-au sedimentat, remodelând prin ele și concepția sa despre scris. A început o activitate literară organizată, amplificând-o continuu și ridicând-o din punct de vedere calitativ. Până în prezent are publicate 14 volume proprii de versuri, din care 11 sunt cărți de rondel. Această formă fixă de poezie i s-a lipit cu adevărat de suflet. Până în anul 2010 publică sub numele prescurtat: Mihai Gheorghiu, iar în continuare sub numele său întreg: Mihai Valentin Gheorghiu.

(DOINA BÂRCĂ)

VERS ȘI POEZIE

Eu sunt vers, tu poezie,

Eu: sămânță, tu: altoi

Timpul trece peste noi,

Oare cine-o să mai știe?

Las în urmă o solie,

Ne privește pe-amândoi,

Eu sunt vers, tu, poezie,

Eu: sămânță, tu: altoi. Și mânat de-un măturoi,

Din mentala panoplie,

Mă adun în prozodie

Și de gânduri mă dfesfoi,

Eu sunt vers, tu: poezie

GÂND ȘI SPERANȚĂ

Eu sunt gând, iar tu: speranță

Și te-ntinzi în necuprins,

Tonusul îl ții aprins

Cu discretă eleganță.

În oricare circumstanță

Tu ai aerul destins…

Eu sunt gând, iar tu: speranță

Și te-ntinzi în necuprins.

Vin spre tine înadins:

Îmi inspiri o siguranță

Și te-ntinzi în necuprins.

Vin spre tine înadins:

Îmi inspiri o siguranță,

Rod nestins de cutezanță,

Către nesfârșit împins…

Eu sunt gând, iar tu: speranță.

SUS ÎN ALBA, ÎN CETATE

În mirificul Ardeal,

Sus, la Alba, în cetate,

Fără tihnă, clopot bate,

Într-un modus triumfal.

„Sus s-a mutat pe deal”,

Glăsuiește un abate,

În mirificul Ardeal,

Sus, la Alba, în cetate.

Sunt momente unicate,

Cu valențe de regal,

File sacre de jurnal,

Ce au fost eternizate

În mirificul Ardeal.

TRICOLORUL ROMÂNESC

Tricolorul românesc:

Roșu, galben și a lbastru,

Dăinuie precum un astru,

Unduind apostolesc…

Și cu spirit vulturesc,

Domină în vârf de castru,

Tricolorul românesc:

Roșu, galben și albastru.

Poate ar părea sihastru,

Dar se rostuie firesc,

Fluturând pe-nalt ceresc,

Ancoratde un pilastru,

Tricolorul românesc.

POVESTEA IEI ROMÂNEȘTI

Povestea iei românești,

Simbol ce dăinuie fidel,

Din vremi trecute, bătrânești,

Încerc s-a depăn pe rondel.

De când mă știu mi-au fost model

Culorile apostolești,

Povestea iei românești,

Simbol ce dăinuie fidel.

Din hronici vechi o întâlnești,

Pe-al devenirii carusel,

Văzând un delicat model,

De care lesne-ți amintești:

Povestea iei românești.

VETERANII DE RĂZBOI

La veteranii de război,

Natura subțiază firul,

Se frânge pe alocuri șirul,

Din când în cînd și lângă noi.

Nu este loc pentru altoi,

Nu se-nădește mohairul,

La veteranii de război,

Natura subțiază firul.

Din glorie păstrăm potirul,

Având parfum de caprifoi,

Sunt decorați ca mari eroi

Și îi simțim ca decemvirul

Pe veteranii de război.

IZVOR DE MUNTE

Spune-mi, tu, izvor de munte,

Ce cu vraja-ți mă seduci,

Unde susurul ți-l duci,

Plămădit în văi cărunte?

Picăturile-ți mărunte

Se-mpresoară vălătuci…

Spune-mi, tu, izvor de munte,

Ce cu vraja-ți mă seduci,

Încotro vrei s-a apuci,

Întinzând prin tine punte,

Peste rătăciri mărunte

Unde ai ocrotit haiduci?

Spune-mi, tu, izvor de munte..

NĂDĂJDUIESC

Nădăjduiesc un fir de apă,

Atât mai vreau eu de la stâncă,

Până ce versul simt că sapă

Și negreșit săpa-va încă.

Dorința mea este adâncă,

Iar slova de aici se-adapă,

Nădăjduiesc un fir de apă,

Atât mai vreau eu de la stâncă.

Voi pune pietrei o casâncă,

Pentru a verii grea etapă,

Îmbrobodind-o ca pe-o țâncă,

Ea jarului va fi supapă,

Nădăjduiesc un fir de apă.

APA SE PRELINGE ȘNUR

Apa se prelinge șnur

Pe o frunză de sulfină,

Prelungindu-se-n grădină

Fără urmă de cusur.

Sub al serii abajur,

Ca o panglică divină,

Apa se prelinge șnur

Pe o frunză de sulfină.

Pică stropi de lună plină

Prin al ramurilor ciur

Și cu foșnetul matur,

Generat de-a ei rutină,

Apa se prelinge șnur.

Contents