Petre Ion Stoica

Petre Ion Stoica s-a născut în anul 1955 în localitatea Fierbinți-Târg, județul Ialomița. localitate și a corespondat cu inimosul A urmat cursurile liceului teoretic din profesor Tudor Opriș, care era conducător al cenaclului literar din București – Săgetătorul, cel care i-a îndrumat primii pași în poezie. Obține tot în timpul liceului, un premiu doi la un concurs de creație literară de poezie, pe județ! După absolvirea liceului, continuă să scrie și are câteva colaborări la radio și la televiziune.

Lucrează într-un domeniu tehnic-telecomunicații și renunță brusc la preocupările sale literare, debusolat fiind și de realitățile anilor ‘90, când nu mai avea niciun reper cultural. Abia în anul 2014 se reapucă de scris, de data aceasta este vorba de o poezie în vers liber, iar în anul 2015 publică, primul său volum de versuri intitulat „Păpuși de tutun”.

În anul următor, publică volumul de poezii, ”Propoziții de iarbă”. Continuă să scrie și în anul următor publică, „Amara ispită a albului”. Anul 2018 îi aduce premiul trei la Concursul Național de Poezie Radu Cârneci – prima ediție. În același an, publică „Îngrijitorul de duminici”, urmează „Timpul cailor de fum” în 2019 și ”Ferestre și interioare” în 2021.

Are onoarea să fie trecut în anul 2019 în Dicționarul personalităților din județul Ialomița – alcătuit de Biblioteca județeană „Ștefan Bănulescu” a aceluiași județ. Publică poezii în Poezia – Iași, Revista Sud, Urmuz, Arena literară, Literatorul etc. Este prezent în numeroase antologii literare. Despre poezia sa au scris Mircea Roșca, Aureliu Goci, Ana Dobre, Eliza Roha, Lucian Gruia. În prezent lucrează la o carte în proză și scrie poezie în continuare, postând adesea pe diferite rețele de socializare.

RUGĂMINŢI

Lasă-mă să aşez în copaci, muguri

Să aibă de unde să urce ziua de mâine

Până acolo unde îndrăznim să visăm atunci

Când nu suntem trişti.

Lasă-mă să desenez în țărână, aripi

Să aibă de unde zbura idealuri, speranțe și mai ales

Să se ridice în picioare, odată şi-odată, proscrișii.

Lasă-mă să aşez în piept, inimi. Inimi adevărate

Care să ţipe de durere, cum țipă în scutece, pruncii

Pe mine

Lasă-mă aproape de ale mele, mereu

Pentru că nu cunosc ceva mai fascinant decât

Aceste parcele amenajate cu cuvinte făcute

Să vindece!

FLUTURI, VARA

Pe-afară

Se plimbă o necunoscută cu părul negru,

Fâşâind ceva plăcut pe sub geamul adormit al

Ferestrelor mele.

Aspersoare susură în dreptul gazonului încins

De crampoanele unei după-amieze caniculare.

Din veioză cad fluturi născuți în clipa în care

Am aşezat-o alături

Să văd ce mai este dincolo de malul albastru,

În virtualul în care se petrec atâtea sinucideri

voioase.

Bubuie

Pe un câmp de luptă insolit, cărăbuşi. Între mine și

tine.

La fel, cuvintele. Fluturi, vara.

INSOMNIE ŞI CORMORANI

Uite

Cât de mult s-au înmulțit cormoranii!

Miroase a peşte putred

Cerul de deasupra lor și a noastră,

Ca un bordel infect.

Se reped

Noaptea înfometați, cu pliscul lor portocaliu

Să înhațe

Meteoriți fărâmiţați de îngeri printre blocuri.

Țipă

Mai tare decât ambulanțele neadormite de pe

stradă

Când li se ridică în picioare puii, sprijiniți de

întuneric,

Apoi se prăvale sinucigaşi peste Ursa Mare

Până la ziuă, cormoranii!

POEŢII

Sunt nişte neîndemânatici.

Nu îi puneți

Să prindă în cuie, ferestre.

Ei se pricep

Să potcovească doar cai de fum

Şi să descopere, ascunsă

Linia orizontului

În galbenul de păpădie, primăvara,

Copilăria.

Îşi strivesc degetele

Când trebuie să vorbească cu cuvintele altora,

Ei, neîndemânaticii, poeții!

LINIŞTEA, O BUCATĂ DE PÂNZĂ

Hrăneşte porumbeii

Cu felul paşnic în care așază

Pe marginea ferestrei

O bucată de pânză albă

Împăturită, la capul lui, noaptea

De mâini reci mirosind

A zăpadă.

Coboară păsări

Și-i ciugulesc din palme,

Liniştea. Apoi zboară cu ea

Peste ceilalți oameni, oameni ca el,

Buni.

TIMPUL ŞARPE

Ia după-amiaza asta

Şi plimbă-te cu ea prin toate vârstele mele

Cum prin cercurile unui copac

Trece un vierme scuturându-şi picioarele

De fiecare dată

Până când se naşte o altă nimfă.

Ia după-amiaza asta

Și arunc-o te rog

Să-şi zdrobească în ea maxilarele roz

Ticăloasele de secunde

Mai nesătule decât coropişnițele, decât

Cosaşii şi toate termitele la un loc.

Timpul şarpe care îşi devoră coada, primăvara.

PRIN PIEPȚII SPARȚI AI CĂMĂȘII

Viața.

Deasupra fântânilor cu gâtul întins după apă,

În Câmpie.

Adie

Cum adie mătasea din steagul ridicat în mijlocul

Orașului,

Cum adie lanul de grău clătinând cupolele roșii

Ale macilor, vara.

Cum adie

Prin piepții sparți ai cămășii, întâia noapte

De dragoste

Și nu se lasă dusă nici astăzi.

Viața.

Deasupra noastră cu gâtul întins după sânge!

UN ZMEU DE INIMĂ

Inima va fi ceva mai sus

După ce te bucuri că s-a reîntors la cuib,iată,

Rândunica.

Pare un fapt banal

Dar tu simți cum sângele tău coboară atunci

chiuind

Până în vărful degetelor.

Și când

Primești semne că alături de tine, va sta cineva

care

Iubeste aceleași cuvinte,

Sigur inima ta

Va fi ceva mai sus decât tine, decât ea.

Un zmeu din hârtie

De care amețit, stă agățat Pământul!

AȘCHII GALBENE DE COSITOR

Sânt spectatorul de pe dig.

Caut în apă răspunsuri la fel și fel de întrebări

De pe uscat.

Pulsează ceva și lumea aleargă după momeală,

Neatentă

La peștii cei răi, răpitorii.

Se lovește de tibia piciorului meu

Luna

Când din cer cad așchii galbene de cositor!

Doina Bârcă

Contents