Când scrii despre femei trebuie să-ţi înmoi pana în culorile curcubeului

„Când scrii despre femei trebuie să-ţi înmoi pana în culorile curcubeului” (Denis Diderot)

Încă din cele mai vechi timpuri, femeia a reprezentat idealul frumuseţii, gingăşiei, purităţii, sensibilităţii şi rafinamentului. Ea este simbolul celor mai alese virtuţi ale naturii, iar adevărata natură a femeii este Iubirea, legea fundamentală a Universului.

În actul său creator, Dumnezeu ne descoperă ideea divină în crearea femeii. În universul format Dumnezeu crează bărbatul, pe Adam… dar, i se pare incompletă creaţia sa pentru că Adam era singur. Dumnezeu spune: „Nu este bine ca omul să fie singur” şi adaugă: „Să facem ajutor pentru el ca să fie asemenea lui”. Iată hotărârea divină: femeia nu-i este inferioară bărbatului, pentru că „ea este trup din trupul său şi os din oasele sale”.

Creştinismul a ridicat femeia şi a aşezat-o în toată vrednicia ei de fiinţă creată după chipul lui Dumnezeu. Sfântul Apostol Pavel precizează: „nu mai este parte bărbătească şi parte femeiască”, fiindcă „toţi una suntem în Hristos Iisus” iar Sfântul Ioan Gură de Aur îndeamnă bărbatul: „Știind că femeia e slabă, să-şi dea toată silinţa să fie îngăduitor cu ea, ca să-i alunge supărarea şi să strângă legătura păcii şi unirii”.

Cea mai mare misiune pe care o are femeia este rolul ei de a fi mamă, dar şi „liman al bărbatului”. Sfântul Vasile cel Mare spunea: „Daţi-mi mame creştine şi voi schimba faţa lumii”.

Maria, femeia simplă născută din Ioachim şi Ana, ajunge Născătoare de Dumnezeu, purtând în pântecele ei pe Fiul lui Dumnezeu. Maica Domnului urcă aşa de mult pe scara ierarhică încât ajunge, după Dumnezeu, cea mai curată şi mai cinstită dintre toţi îngerii, mucenicii, cuvioşii, monahii şi toţi cei ce au dus o viaţă plăcută înaintea lui Dumnezeu.

Maica Sfântă este modelul oricărei mame. Sfântul Apostol Luca, ştiim prin tradiţie, că a fost cel dintâi care a pictat-o. Maica Domnului cu Pruncul în braţe a devenit modelul absolut al reprezentărilor artistice care au ca temă „mama şi copilul”.

Rafael Sanzio (1483-1520) a pictat numeroase compoziţii în care apare figura Fecioarei Maria în diferite ipostaze. „Madonna della Sedia” este una dintre cele mai renumite picturi ale lui Rafael.

Compozitorul Franz Schubert (1797-1828) a compus unul dintre cele mai frumoase imnuri de slavă dedicat Fecioarei Maria, un imn plin de emoţie şi înălţătoare trăiri spirituale, iar poetul Silvio Pellico (1789-1854) iată ce ne povăţuieşte: „Depărtează-ţi paşii de cei ce nu onorează în femeie pe propria lor mamă. Fii mândru de această consideraţie ce o ai faţă de demnitatea feminină, ocrotind pe cea care ţi-a dat viaţă, pe surorile tale, iar într-o bună zi pe aceea finţă care va căpăta titlul de mamă a copiiilor tăi”. De la origine şi până în prezent femeia a fost muza pentru poeţi şi scriitori. Sculptorii au încercat să o eternizeze în piatră, iar pictorii au căutat să-i surprindă sufletul pe pânză pentru posteritate. Rabindranath Tagore credea că femeile se împart în mame şi iubite. Primele „semănând cu anotimpul ploilor, te hrănesc, au grijă să-ţi fie bine, mergând până la sacrificiu pentru a te mulţumi, celelalte asemănându-se cu primăvara, sunt dulci, misterioase, trezindu-ţi „valuri de sânge”.

În creaţia eminesciană chipul angelic al femeii este ridicat la gradul de simbol, o adoraţie care, depăşind obişnuitul vieţii, trece în absolut.

…Venere, marmoră caldă, ochi de piatră ce scânteie,

Braţ molatic ca gândirea unui împărat poet,

Tu ai fost divinizarea frumuseţii de femeie,

A femeii, ce şi astăzi tot frumoasă o revăd.

Mihai Eminescu – „Vreme şi Madonă” (1876)

Iată cum vede Jean Jacques Rousseau (1712-1778) rolul femeii în societate: „Întreaga educaţie a femeii trebuie să aibă în vedere bărbatul. Femeia trebuie să placă, să-i fie de folos, să se facă iubită şi stimată de el, să-l crească, de când era mic, să-l îngrijească când se face mare, să-l consoleze, să-i facă viaţa plăcută şi uşoară: acestea au fost îndatoririle femeii din toate timpurile”.

Maica Tereza

Neoliticul a fost o perioadă din istorie în care femeia a jucat un rol principal. Matriarhatul caracterizându-se prin respectul arătat femeii, femeia fiind cea care dă viaţă şi totodată o susţine. Cu timpul s-a impus societatea patriarhală bazată pe raţiune şi nu pe simţire.

În Grecia antică, femeia a fost situată pe o poziţie de subordonare şi dependentă faţă de bărbat, acesta considerând-o cu un nivel de inteligenţă puţin mai ridicat decât cel al copiiilor. Cu toate acestea au existat nenumărate femei care prin însuşirile lor au reuşit să se impună. Un exemplu – poeta Sapho.

Mitologia greacă ne spune povestea amazoanelor femei neînfricate care luptau cu dârzenie. Unele poveşti susţin că ele şi-ar fi tăiat un sân pentru a putea folosi mai uşor arcul şi suliţele.

În Iliada, acestea purtau supranumele de Antianeirai, adică „cele care luptau cu bărbaţii”.

În Roma antică, femeia din clasa superioară avea drept valori căsătoria, casa şi familia. O femeie singură pe stradă era considerată sclavă, prostituată sau concubină. Sclavele nu aveau dreptul să se căsătorească, relaţiile sexuale fiindu-le permise doar în sens de procreere.

Egiptul antic a oferit femeilor o poziţie socială avantajoasă. Egiptenii acceptau teoretic egalitatea dintre femeie şi bărbat. Poziţia socială a tatălui sau a soţului determină poziţia socială a femeii, care dobândea drepturi egale cu ale bărbatului prin consfinţirea căsătoriei.

În Evul Mediu, cea mai de preţ virtute pentru femei era considerată virginitatea despre care se spunea că este „calea de aur a vieţii”, căsătoria fiind „calea de argint”.

Existau doar două alegeri respectabile: soţia supusă sau călugăriţa dedicată religiei, însă admiterea în biserică era permisă doar celor care dispuneau de o zestre considerabilă, majoritatea femeilor din Evul Mediu nu erau nici soţii supuse, nici călugăriţe, datorită faptului că, în interiorul căsătoriei, munceau umăr la umăr cu bărbatul lor.

Marie Curie

Mai târziu, în Evul Mediu, în mediul urban femeile au avut acces la educaţie dar acest lucru nu le permitea să profeseze.

Femeile din România s-au bucurat în decursul istoriei de mai multe drepturi decât femeile din alte părţi. În evul mediu românesc au existat femei care au condus efectiv ţările române medievale (Doamna Chiajna) iar nevestele domnitorilor din principate aveau un buget propriu („cămara doamnei”) din care înzestrau mănăstiri, biserici şi fete sărace, aveau o pecete proprie şi ştiau să scrie. Aveau drepturi consfinţite prin lege, aveau dreptul să deţină pământ, să se ocupe de negustorie şi de multe ori erau mai bogate decât soţii lor.

Schimbarea fundamentală în condiţia femeii s-a produs în epoca revoluţiilor burgheze prin înlăturarea vechilor structuri feudale şi prin recunoaşterea egalităţii în drepturi a tuturor oamenilor.

Dincolo de grija căminului, a creşterii şi educării copiiilor, femeile sunt alături de bărbaţi în momentele cruciale ale vieţii. Femeile comunică şi rezolvă conflictele mult mai uşor decât bărbaţii, pentru că ideea de colaborare se bazează pe comunicare.

„Al treilea război mondial poate fi evitat numai dacă va apărea suficientă energie feminină pentru a o echilibra pe cea masculină. Altă cale nu este. Nu marşurile pacifiste, nici protestele împotriva războiului. Energia masculină vorbeşte despre pace, dar se pregăteşte de război. (OSHO-„Cartea despre bărbaţi”).

Istoria cunoaşte femei puternice care vor dăinui multe veacuri pentru contribuţia lor la anumite evenimente marcante.

Iată: Cleopatra, regina Egiptului, considerată cea mai frumoasă femeie din lume, a reuşit să evite cucerirea romană şi a reuşit să prindă în mrejele sale pe doi dintre cei mai puternici bărbaţi de atunci: Cezar şi Marc Antoniu.

Ioana D’Arc, personalitate feminină în istoria Franţei, celebră pentru viziunile sale, supranumită Fecioara din Orleans deoarece eliberează oraşul de sub stăpânirea englezilor, a avut un sfârşit tragic, moare arsă pe rug.

În istoria românilor, regina Maria, pe lângă regele Ferdinand, a reuşit să dea o faţă nouă şi biruitoare României.

Marie Curie, considerată cea mai cunoscută femeie savant, ea a descoperit metalele poloniul şi radiul.

Pe plan religios, Maria Tereza şi-a dedicat întreaga viaţă îngrijirii bolnavilor şi săracilor din ţările defavorizate.

Prinţesa Diana, deasemenea, se numără printre cele mai importante femei din istorie.

Regina Maria

Desigur, sunt şi personalităţi care au rămas în istorie în domeniul artistic, în domeniul creativ precum: Marlyn Monroe, Edith Piaf, Coco Chanel care spunea: „O fată trebuie să fie două lucruri: clasică şi fabuloasă”).

În lumea sportului gimnasta Nadia Comăneci este cea mai cunoscută româncă din lume după ce a obţinut zecele perfect.

„Femeia va trebui, mai mult decât bărbatul, să se străduiască să se desăvârşească deoarece prin desăvârşirea ei va produce desăvârşirea acestei lumi, prin transformarea ei conştientă se va produce transformarea benefică a întregii lumi” spune psihologul Svetlana Sauciuc.

Femeia, această forţă feminină o întâlnim peste tot: femeia-mamă, femeia-soră, femeia-iubită, femeia-soţie, dar şi femeia-om politic, femeia-director, femeia-om de afaceri.

Femeia contemporană este tentată de egalitatea în drepturi în domeniul muncii, culturii şi al ştiinţei. Este entuziasmată de posibilitatea de a obţine poziţii deţinute, până nu de mult, doar de bărbați dar, acest entuziasm, trebuie să fie însoțit și de păstrarea caracteristicilor feminine. O femeie nu trebuie să înceteze, în nicio împrejurare, să fie femeie.

Nadia Comaneci

„Femeia este cheia naturii. Toate tainele sunt rezumate în ea şi când un suflet de femeie s-a deschis, ţi s-au deschis toate înţelesurile lumii” (Camil Petrescu).

Emanciparea femeii este de fapt, măsura gradului de civilizaţie a societăţii. Femeia de azi, este fără doar şi poate, rezultatul a sute de ani de perfecţionare.

Mai frumoasă ca oricând, femeia zilelor noastre este mai frumoasă fizic şi mai elevată psihic decât femeia din secolele trecute, pentru că este cu mult mai spirituală, iar spiritualizarea materiei reflectă mai bine frumuseţea divină.

Una dintre cele mai vechi şi stabile forme de comunitate umană o constituie familia, mai precis coexistenţa relaţiilor dintre bărbat, femeie şi copii. Familia asigură perpetuarea speciei umane, evoluţia şi continuitatea vieţii sociale.

„Nici unul dintre noi nu va refuza să închine cu cordialitate, un pahar de vin în sănătatea ei, pentru că fiecare a cunoscut personal, a iubit şi a respectat pe cea mai bună dintre toate – propria sa mamă!” (Mark Twain).

Se spune că nimeni nu înţelege mai bine o femeie decât o altă femeie. În speranţa că această cugetare este un adevăr, urez tuturor femeilor cu ocazia zilei de 8 Martie,

LA MULŢI ANI !

RODICA SUBŢIRELU

Contents