CONSTANTIN ALEXANDRU COPACI - Poet la 13 ani

CONSTANTIN ALEXANDRU COPACI

– Poet la 13 ani –

Constantin Alexandru Copaci s-a născut pe 23 octombrie 2002 şi este în prezent elev al Şcolii Gimnaziale nr. 117 din Bucureşti. Marea pasiune a sa este poezia, tânărul având deja două volume publicate: „Dacă aş putea” şi „Oare există… o iubire?”. Constantin Alexandru Copaci se poate mândri şi cu mai multe premii câştigate în concursurile literare la care a participat, şi anume: Premiul I şi II la Concursul Internaţional de scriere creativă „Copilul în lumea cuvintelor”, secţiunea Poezia – Muzica sufletului (2016); Premiul „Tinereţe” la Concursul Internaţional de poezie „Călător prin stele” (2016); Premiul II la Concursul Internaţional de creaţie literară „Vis de toamnă”, poezie şi proză scurtă (2015); Premiul I la Concursul Naţional cultural artistic „Sclipiri de iarnă” – Secţiunea Iarna copiilor – creaţie literară – poezie (2014 şi 2015); Premiul şi trofeul de excelenţă la Concursul Internaţional „Învingător prin artă” (2014) şi Premiul „Ion Vatamanu” la Concursul Internaţional de creaţie literară „Vis de toamnă”, poezie şi proză scurtă (2014). Pe lângă poezie, Constantin Alexandru Copaci mai are ca hobbyuri muzica (chitară), sportul şi filmele. „Printr-o meticulozitate rar întâlnită, Alexandru Copaci îşi caută în joaca jocului – conform primei decade a vieţii umane – culorile cuvintelor pentru a le aşeza metaforic întru zidirea unui castel de cristal conturat cu lumina poeziilor sale, poezii care, pe noi, lectorii mai alergaţi de ani ne reanimă cu ramura de aur a copilăriei”, afirmă Victor Gh. Stan, membru al Uniunii Scriitorilor din România, preşedintele Filialei Bucureşti a Secţiei de Literatură pentru copii şi tineret.

„Primul lucru pe care l-am simţit în poezia lui Alexandru a fost forţa versului şi un optimism ce nu se justifică doar prin vârstă, ci şi printr-o neclintită credinţă în menirea sa poetică. Tematica este vastă, pornind de la macro-cosmos, umanul interior cu emoţiile sale: bucurie, tristeţe, credinţă, speranţă, până la meta-cosmos – Dumnezeu”, este caracterizarea pe care profesorul Ioan Petru Şincai i-a făcut-o tânărului poet Constantin Alexandru Copaci.

DE CE?

De ce stă luna printre stele

Când soarele dispare?

Pentru mine asta este

O altă întrebare!

De ce eu nu pot să zbor

Ca o pasăre măiastră,

Să colind din nor în nor

Să fiu deasupra tuturor?

De ce oare timpul trece

Ani și ani de zile,

De ce oare pleacă-n zori

A mea copilărie?

De ce Dunărea e albastră

Și se duce-n mare?

Asta este pentru mine

Din nou o întrebare.

Eu îmi pun multe întrebări,

Vreau un răspuns la ele.

Unele însă ascund

Sacrele lor mistere.

COPACUL VIEŢII

Copacul vieții, multe frunze,

Ce sunt anii mei.

Frunze cad și reînverzesc

Eu trăiesc în ei.

Iarna, el se cam dezbracă,

Eu mă îmbrac gros.

Copăcel, copăcel

E un trai frumos.

Copacul îmbătrânește

Așa, ca și mine.

Eu mă țin în trei picioare,

Nu în rădăcini!

Dar acum, la final

Moare, ca și mine

El de drujbe e tăiat,

Eu cad în ruine.

SCRISOAREA

Draga mea, eu ți-am trimis o scrisoare,

Iar tu nu mi-ai răspuns la ea.

Mă întreb „De ce n-ai făcut-o oare?”

Ai aruncat spre mine un val de supărare.

Eu te-am iubit și încă te iubesc,

Nu aș vrea să te dezamăgesc.

Doar un răspuns tu îmi poți da

Ca să-mi aline inima.

Eu am un singur dor,

Te iubesc doar pe tine.

Dă-mi doar un semn de viață

Și îmi va fi mai bine.

Aștept cu nerăbdare,

Aștept, dar fără rost.

Cu sufletul-n pierzare

Nimic nu e ce-a fost.

Și iată că am primit

Un plic într-a mea mână.

Eu îl deschid rapid

Iar scrisu-i o furtună.

Acolo pe plic scria ceva îngrozitor

Iar eu, de dor, îmi venea să mor.

Spunea în câteva cuvinte

“Eu mă despart de tine!”

Nimic acum nu putea

Ziua să-mi îns enine.

Contents