Ioan Găbudean

Ioan Găbudean s-a născut pe 25 februarie 1951, la Cipău, județul Mureș. Studii: școala primară în satul Cipău, clasele V-VII în comuna Ogra, clasa a VIII-a în comuna Iernut, Liceul Teoretic din Iernut (1966-1970), Institutul Pedagogic din Târgu-Mureş, Facultatea de Filologie-Istorie (1970- 1974). Ocupația: profesor din 1970 în diferite localități din județul Mureş. Titluri, premii literare: membru al Societății de Haiku din Constanţa, 1993; fondator şi redactor-şef al revistei de haiku ORFEU, Tg.-Mureş, 1998; membru al Uniunii Scriitorilor din România, 2000; preşedintele Clu- bului Național de Haiku,,Bucurii efemere”, Tg.- Mureş, 2002; shogun de Iernut, titlu acordat de ziarul Mureşul cu ocazia zilelor oraşului Iernut, 30 august 2002. După 1989 a avut activitate redacțională la diverse ziare şi reviste mureşene: Magazin ilustrat, Al- pha, Târnava, Societatea încotro, Informația mu- reşeană, Orfeu, Ambasador, Universul scriitori- lor, LitArt. Colaborări cu poezie la: Vatra, Luceafărul, Fla- căra, Orizont, Familia, Steaua, Albatros, Târna- va, Orion, Orfeu, Ambasador, Arca, Discobolul, Sinteze literare, Mihai Eminescu (Australia), Mirrors, Modern Haiku (S.U.A.), Silarus (Italia), Europoesie (Franța), Ko, Mainichi Daily News (Japonia), Poetcrit (India), Lotos, Haiku Novine, Haiku Informator (Yugoslavia), Blithe Spirit (Anglia) etc. Nominalizat ,,Man of the Year 2000” de către American Biographical Institute, Carolina de Nord (S.U.A.).

Premii literare: Premiul I la concursul literar Liviu Rebreanu, Tg.-Mureş, 1989; Premiul I la concursul de poezie Tinere condeie, Târnăveni, 1989; Premiul I la concursul literar Romulus Guga, Tg-Mureş, 1995; Premiul I (poezie) la cea de-a III-a ediție a Festivalului de creație literară Octavian Goga, Cluj-Napoca, 1997; Premiul pentru poezie al Filialei Tg.-Mureş a Uniunii Scriitorilor din România: 2001, 2009, 2012, 2014, 2017; Premiul Inspectoratului Şcolar Județean Alba la Concursul Internațional „,Lucian Blaga”, Sebeş-Alba, 2002.

Cărți publicate: Adio romantism (1992, poezie clasică şi modernă, debut editorial); Voi plânge pe umerii tăi de şampanie (1993, poezie clasică şi modernă); Sfaturi pentru îmblânzirea statuilor (1994, poezie clasică și modernă); Casă de vânzare (2003, proză scurtă); Cu Pegasul la potcovar (2005, epigrame); Amurguri (2016, poezie clasică); Ecouri din trecutul apropiat (2019, poezie clasică); Plutesc şi uneori chiar zbor (2020, poezie clasică şi modernă); Grădinile suspendate ale Melancoliei (2021, poezie clasică şi modernă); Zăpezi răstignite (2021, poezie clasică şi modernă); Privind bobul de rouă (2021, poezie clasică şi modernă); Autoportret cu clepsidre (2022, poezie clasică şi modernă) și multe altele.

PASIUNEA ŞAHULUI Eram un bun jucător de şah. Aveam un vecin, cojocar de meserie şi rudă depărtată, tetea Augustin. Eram vecini şi pasionați amândoi de jocul cu pătrate albe şi negre. Mai totdeauna avea mult de lucru. Nu avea timp de jocul acesta elegant. Dar îl provocam la câte o partidă şi făceam apoi şapte, opt, căci totul era ca un drog, vă rog să mă credeți: de ce joci, ai tot juca. Soţia îl tot certa că-şi pierde timpul de pomană. Odată ştiu că am jucat cu un „şorof” în loc de regină, pierdută în nu se ştie ce împrejurări. Trebuia să-mi amintesc mereu ce reprezintă acel obiect straniu de pe tabla de şah. Atunci, în iernile geroase, priveam din atelier luna galbenă ca lămâia şi auzeam urletele lupilor hămesiti. Starea aceea ciudată m-a urmărit până în iarna anului 1996, când am scris acest haiku: Seară de iarnă – odată cu ceaiul urletele lupilor.

ADIO, ROMANTISM

S-a dus diligența, adio romantism

pistoale cu capsă şi dopuri

femei cu rochii lungi şi ochi

alunecoşi

cai înnebuniti în galopuri.

S-a dus şi colbul de argint

şeriful cu stea de tinichea

cu greu mai scoatem din buzunare

câte-o mototolită şi galbenă lalea.

Lumea nu mai are senzații tari

câmpia sub stele e-o pudică

domnişoară

şi trec caii din lună dresați

ca după prima victorie să moară.

E mult de când n-am mai prins

greieri

şi n-am zburat cu libelulele subţiri

toată candoarea din noi a trecut

în grădinile suspendate cu

trandafiri…

OCHII TĂI

Ochii tăi incendiau macii palizi

ai dimineții

aruncau în aer depozitele

de sentimente nesincere

opreau apele cascadelor

primejdioase

şi cele mai mari avalanşe

ochii tăi dărâmau zidurile

tuturor indoielilor

şi construiau piramide

pentru zeul iubirii…

Ochii tăi, doamne, cum să-i uit

ochii tăi care incendiau

macii palizi ai dimineții

şi cărora le dedic în fiecare zi

cele mai frumoase poeme de

dragoste.

EU SUNT POET

Eu sunt Poet

nu sunt manager

nu mă-ntrebați

câte stele sclipesc pe cer câte flori

sunt vizitate

de către fluturi

câți greieri cântă vara-n Univers

nu mă-ntrebați de câte ori am fost

fericit

sau nefericit în această viaţă

second-hand.

N-o să vă răspund…

Dar mi-e de ajuns o singură stea o

singură floare, un singur greier

ca să refac Universul

în cele mai mici amănunte!

Eu nu sunt manager!

eu sunt doar Poet

frate bun cu dorul şi melancolia

căutând mereu

calea regală a sentimentelor…

IUBITO, PLECI…

Alerg cu câinii mei de zor

la capătul pădurii adormite

tu eşti acolo, mă priveşti

şi te ascunzi în hainele cernite.

Nu-ți plac nici câinii mei

nici silueta mea subţire

tu eşti acolo, mă priveşti

şi mă contempli ca pe-o amintire.

Și singur sunt, doar lătrături în jur

în acrul sonor ce mă-nconjoară

tu ești acolo, mă priveşti

frumoasă ca o caprioară.

Şi vrei să fugi cât mai departe

de câinii mei cu glas de ceară

tu ești acolo, mă priveşti

pe când la capătul pădurii

adormite-i seară.

Alerg cu câinii mei de zor

la capătul pădurii adormite

tu ești acolo, mă priveşti

şi-mi laşi cadou blazonul cu ispite!

ACASĂ

Acasă la Cipău

beau apă sfințită de stele

care se scaldă în fântână

noapte de noapte.

Acasă la Cipău

sunt cei mai sfioşi greieri

din galaxie, aşa cred eu

de-aceea îi iubesc atât de mult…

Acasă la Cipău

fumul e ca un blazon vechi

cu gust de palincă de prune

şi briză de mare.

Acasă la Cipău

cimitirul mă aşteaptă

cu toți morții cei dragi

gata de înviere.

Acasă la Cipău

mă răscolesc atâtea amintiri

şi păşesc prin roua dimineții

ca un copil desculţ şi fericit….

MESTEACĂNUL

Mesteacăn al meu, de argint

te caut în fiecare noapte

când nu am adăpost, nici alint

şi noaptea e plină de șoapte.

Te văd noapte de noapte ca pe un

fulger

prieten al meu, necondiționat

doar tu mă faci să sper

într-o lume în care sunt condamnat.

Fulgerul meu alb din noaptea cu

vise

mă ghidez iarăşi după aura ta

într-o lume cu gratii şi uşi închise

pe tine doar te mai am în inima

mea!

RONDELUL SUPERFERICIRII

Sunt foarte fericit, e toamnă

Sperietoarea mă alintă

Aşa cum știe doar o doamnă

Să te provoace și să mintă!

Adesea fericirea-nseamnă

Şi să te legeni într-o hintă,

Sunt foarte fericit, e toamnă

Sperietoarea mă alintă

Pe câmpuri totul se întoamnă

Miroase dulce a plăcintă

Şi gândurile mă îndeamnă

Să hoinăresc fără vreo țintă

Sunt foarte fericit, e toamnă…

Doina Bârcă

Contents