Nely Vieru

Născut la data de 23.01.1968 în micul orășel de câmpie Corabia, jud. Olt, aflat pe malul Dunării albastre în apropierea gurii de vărsare a Oltului în mărețul fluviu. Am publicat primele versuri în reviste literare și scris și în format electronic prin anul 2017, dar primul volum de poezii îmi apare în vara anului 2021:

Cioburi de gheață – Baia Mare, iunie 2021; Universuri paralele – Baia Mare, septembrie 2021; Petale de lumină – Baia Mare, octombrie 2022; Aripi de pământ – Baia Mare, octombrie 2022; Violete – București, decembrie 2022 – ianuarie 2023; Sâmburi de drum – București, august 2023.

Publicații frecvente în revistele: Revista – Dacia Magna – Angela Irina Ghintuială 2019-2020 – on-line Revista Extemporal Liric – Teodor Dume 2020-2023 on-line Revista Zbor spre înălțimi – Camelia Bot 2019-2023 on-line

Reviste tipărite: Revista Inimă de român coordonator Sorin Dumitrache – Pianul de jos – Alba 2020 Revista Vitrina cu Poezii coordonator Emanuela Florea (Dumitru) – Baia Mare Revista Amprentele sufletului coordonator Eugenia Enescu Gavrilescu – Buzău 2021 Revista Luceafărul din vale coordonator Kessy – Ellys Nycollas – Petroșani 2021-2022 Revista Dor de infinit coordonator Grigore Curcanu – București Revista Ecourile inimii coordonator Mariana Kiss Antologii literare: Dor de infinit – Lorica Mihăilă Iași 2021; Pe aripile iubirii – coordonator Emanuela Florea – Giurgiu 2022; Ecourile inimii coordonator Mariana Kiss – Giurgiu, 2021-2022; Iubirea ca o poezie – coordonator Marilena Răghinaru – Iași 2023.

Participări la diferite concursuri de poezie cu obținerea a mai multor diplome, mențiuni, premii sau medalii meritorii! În lucru volumele de poezie Fluturi de rugină și Valea Sării… Fără cititori scriitorul nu are valoare!

ROMÂNIA MEA

Acasă e acolo unde cântă

ciocârlia!

La nord de Dunărea albastră-i al

meu sat.

Corabia în care m-am născut e cel

mai minunat,

Și mă mândresc că sunt născut în

România.

E țara mea, acolo unde ape

izvorăsc

Mai limpezi și mai reci ca nicăieri

în lume.

E țara unde piatra se cioplește

anume,

Iar lupul și pădurea din Coloană

îmi vorbesc .

E țara mea, acolo unde teiul dă în

floare,

Iar plopii fără soț îmi cântă

Rapsodia.

E țara mea, e una România!

E țara lui Ștefan cel Mare …

Lui Cuza, Țepeș, Horea și Vodă

Mihai,

E țara Principatelor unite într-un

neam.

Ținutul unde verzi păduri

cutreieram,

Iar naiul îngână Doina în dulcele

său grai.

E țara unde boii trag la care.

Tăcuți la masă ne hrănim cu

necuvinte.

Ne astâmpărăm iubirea pe tunuri

și morminte,

Pe timp de pace, când ne paștem

turma de mioare.

Aici e țara mea de dor și neamul

ce-l iubesc,

Muntenia, Ardealul, Bucovina și

Țara Românească,

Banatul și Dobrogea, Moldova,

Basarabia….să trăiască!

Oltenia – Eternă Terra Nova,

pământul strămoșesc,

Sunt trup din lutul tău scăldat în

sânge românesc!

SÂMBURI DE DRUM

Papion, frac,

pantofi negri de lac,

sunet prelung de trompetă…

Stâng, drept, stâng,

ușor, legănat…

se stinge încet în pământ,

și se pierde în pală de vânt,

și în cozi de cometă.

Dreapta peste stânga,

Pui colț la colț și îndoi,

stânga peste dreapta apoi,

strângi lacrimi , una câte una,

până termini de împăturit.

Și apoi plângi…plângi până simți

că seacă

tot izvorul de amintiri

din pleoapele ninse de

promoroacă.

Papion , frac,

pantofi negri de lac…

Promiți că n-ai să-ți mai cureți de

carii

costumul, până la ultima

înfățișare,

și țipi…și urli atât de tare…

Of, Doamne, ți-aduci aminte

și te împiedici în cuvinte,

ultima dulceață mâncată

împreună

era de cireșe amare!

Se scutur copacii de frunze, și-n

fum,

doar sâmburii goi

trag șapte salve de tun.

Înghiți în sec cireșe amare,

te îneci, tușești, dar pășești

cu trup drept, pe ultimul drum.

Papion, frac,

pantofi negri de lac ,

toate-s amintiri de acum..

Dă-mi Doamne cireșe amare să

înghit,

măcar un pumn.

Și apoi

pot să-mi fac din sâmburii goi

bănuții de drum.

TENEBRELE DIN VALEA SĂRII

Am văzut prin Valea Sării

alte văi întunecate

ce-și făceau prin foc cărare

să deschidă lumea veche

printr-o nevăzută poartă.

Am văzut crăpând văzduhul,

șiroind prin văi ca lava

cea fierbinte, fumegând,

ce curgea din cer, văpăi,

ca să umple prin adâncuri,

prin tenebre catacombe

să le îngrașe,

cu miros de sânge putred,

carne smulsă de pe oase…

totu-i orb, și lut, și mut?!

Am văzut cum se avântă

pasărea cu cioc de fier,

cum prăvale ca un vultur

și-și înfige gheara-n lână

cum străfulgeră din cer,

cum aruncă prin furtună

limbi de foc, urlând la prada

ce se adapă cu sare

pentru zborul cel din urmă,

pentru ultima chemare.

Am simțit fiori ca prada,

vocea ei impunătoare, amuțise…

Tot pământul, toată valea

înnegrise,

și seca arzând fluide,

și seca precum oceanul

de cuvinte, fără apă,

de lumină fără viață,

doar perdele de iluzii

și de ceață.

Am văzut cum Valea Sării

n-avea zori de dimineață.

VISURI DE PURTAT

Frumoasă toamnă ploioasă

cu vântul ce-n fereastră adastă,

cu frunzele prin mansarda pustie,

cu umbrele pe podeaua lucie

pe unde pașii tăi au dansat,

odată cu lupii ce urlă la lună,

când strâns mă apucasei de mână,

de teamă să nu mă răscumpere

vântul,

de teamă ca ploaia să nu-mi spele

gândul

și să cearnă în clepsidră cuvântul

…

Frumoasă toamnă ploioasă

ce vii și îmi bați la fereastră ,

nu vezi că am adunat la pervaz

mormane de frunze uscate

și visuri ce s-au îngălbenit de

purtat?

Nu simți cum ramul se frânge

și plânge

odată cu ploaia

și spală cărarea de frunze

și pașii ce umplu odaia

și lasă în suflet curat?

AZUR DE DIMINEAȚĂ

Citești în ochii mei poeme

și mii și mii de gânduri

ascunse printre rânduri

și mii și mii de file …

Poeme de iubire înflăcărată,

cu el și ea

cum n-au mai fost vreodată,

cu ea spre el zburând,

cu el spre ea dorind.

Citești și te aprind

prin trupul tău de zeie.

Citești și mă aprinzi

cu trupu-ți de femeie!

Citești în ochii mei seninul

și te îmbeți de fericire

cum te îmbată vinul.

Citești în ochii mei de seară

albastrul cerului ce lin coboară

să-și ia culoarea de odinioară.

Citești în ochii mei de scrum

tot griul vântului de toamnă,

cenușa vălului de fum

ce s-a iscat din pulberea de rană

și toate pietrele de moară

de pe drum…

Citești în ochii mei poeme

cu aripi de pământ

la cer cum se înalță,

când noaptea-ți flutură în gene

petale de lumină,

citești și sorbi cu sete

pictura cea divină

din ochii mei,

azur de dimineață!

Doina Bârcă

Contents