Gheorghe Viorel Surdoiu

Data și anul nașterii: 27 noiembrie 1964, Târgu-Jiu. Licență în jurnalism și filosofie

Experiență artistică și literară Grafician și publicist comentator – Jurnalul de Gorj Colaborator al postului de radio Omega din Tg-Jiu, co-redactor al emisiunilor: Noua Generaţie; Tânăr şi liber; Plus 3; Expresul de la ora 9. Editorialist la săptămânalul Informaţia de Gorj. Redactor-șef al săptămânalului Timpul de Gorj. Redactor de rubrică la cotidianul Gorjeanul, redactor responsabil de ediții la Gazeta Gorjului cultural. Inspector de specialitate, cultură scrisă, PR la Centrul Județean pentru Conservarea și Promovarea Culturii Tradiționale Gorj Redactor-șef la revistele Jiul de Sus și Crinul Satelor, realizator al periodicelor Bilete de Papagal și Hazul.

Până în prezent – Redactor la Biblioteca Județeană Christian Tell, Gorj. Din 2018, redactor șef al Revistei de literatură, arte și istorie culturală Spicon, Târgu-Jiu. Colaborări la Clipa, revistă săptămânală editată în SUA. Autor al cărților de poezie: „Contextul desprinderii de haos” – 2011, ”De cealaltă parte a ploii” – 2016, ”Omiliile toamnei. Altminteri” – 2019.

Prezent în antologii: Creații literare prezente în revistele: Portal măiastra, Mozaic, Die Brucke, Lyric; Columna, Caietele Columna, Unu. Recenzii în Revista Portal Măiastra, Cotidianul, Revista Neuma, Revista Boema, cotidianul Gorjeanul, Revista Athanor.

Premiul pentru manuscris ”Contextul desprinderii de haos” la Festivalul internațional de literatură Tudor Arghezi, 2009. Premiul Elvira Godeanu pentru cronică dramatică: Viorel Surdoiu, la Festivalul de teatru Târgu Jiu. Ediția 2009 – pentru promovarea imaginii publice a marii actrițe în conștiința contemporanilor prin presa scrisă.

ARIPI DE PĂMÂNT

Poporul din care sunt parte

scrie în carte

s-a născut între două lupte

între viață și moarte

(spune Blandiana

– un popor vegetal)

condamnat la viață mortal

cu rădăcini aeriene

și aripi de pământ

între vânt și cuvânt

ființând

blând

flămând mereu de aer

îndrăgostit de sânziene

precum Eliade

și de balade

și de cules stele

prin fân

din lacrimi bacoviene

făurind castele

LA MARGINEA LUMII DIN MINE

Toți copacii

de pe toți munții și de pe toate

dealurile

au rădăcinile înfipte în mine

Firele de iarbă

eu le hrănesc

Păsările durerii își fac în mine cuib

și-mi cresc aripi frânte

visând

zborul ce nu-l vor zbura niciodată

Întreb

cât mai este până la marginea

lumii din mine

M-ai trecut dincolo

îmi spune inima

îmi spune sufletul meu

de departe

Si ce-or să facă munții și dealurile

fără îmbrățișarea mea

Vor fi ultime ploi

și marea le va face uitate

pe toate

în tine

ACASA INFINITULUI

Și încă-mi mai pun

capul sub Poarta

ce poartă răbdarea de timp

nesfârșit

Și încă-mi mai spăl

podul palmei

în stele oglindite vremelnic în Jiu

Și încă mai știu

înainte de-a sta pe un scaun

tăcut

la o masă cu vremea

că-i un rost rugăciunea

Și c-un genunchi înfipt în pământ

eu încă mai calc

pe istoria scobită în piatră

Și sunt dalta lovită de soartă

în poartă să stau

să-l aștept

să-i văd Primul pas

de la începutul lumii

rămas

ca un zbor

într-un dor de Acasa

Infinitului

Departe de el însuși

spiritul lui Buddha

devenind

miracol

și

Pasăre

ORAȘUL

Între un vânt care-și descrețește

fruntea

sub umbrele brazilor drepți

lumânări verzi

peste care se binevoiește soarele

flacără plimbătoare

Pe lângă istoria plăsmuită

în fiecare chip de casă

efigii ale celor ce le-au fost

demiurgi

prin timp călători înapoi

ascultând poveștile

încrustate-n pavaj și cele

mărturisitoare

de vremuri datate

pe ziduri

în ziduri

în carnea roșie a cărămizii

pe străzi înguste sau largi

curgând în șoaptă dialogurile

ferestrelor sobre

geometrie cazonă

sau limbajul subtil

floriscient

atrăgător

cu irizări petalifere

zâmbind în silabe sclipiri

precum abia perceptibile semne

din ochii

chemători către taină

charetele n-au mai trecut de mult

timp pe acolo

dar poți intui ritmul potcoavelor

cailor burgi

scânteind granitul cel negru ros

roțile valsând

între clopotele de sfert

ale orologiului negru din turlă

strigătul târgoveților

prețuindu-și truda

ca o liturghie a vieții

în trecere

pentru că doar

”Verbum Domini manet in

aeternum”

aerul

vibrând

între norii mângâind Tâmpa

regatul întins

stins în depresiune

peste care ca un lac ocru

plin de solzi

și nervuri

se revarsă

Orașul

ȘI ÎNGERII

Pe aici nu se trece

pe-aici se îngenunchează

se îngemănează rădăcinile

în muguri

din ruguri

până la cenușa vântului exilat

către fronturi de fum

către palmele pline de pământ

în loc de piele de carne de viață

către pumnii

ca niște ochi împietriți

vis

către păsări de gheața amară

pe-aici toamnele

sunt mereu sângerii

și îngerii

trec mereu podul

ÎN STIL BAROC

Ting ting tong ting ting

tong ting

tin tin

….

sonata pentru chitară/ De Scarlatti/

baroc

*

”Muzica II” ”Nud” ”Jumătatea

plină a

paharului” ”Pasajul scărilor”

într-o expoziție virtuală

agitație vorbe priviri admirând

priviri într-un raid sumar peste

pereții

chipuri nuduri cai case bărci

pictorul Iorga Nicolae

și criticul Roxana Pasculescu

vorbind despre curbele îmbrăcate

în

veșmântul luxos dinamizat

nuduri cai case bărci

comparații cu Picasso si Cezane

chitara în stil baroc:

tag tag tin tag tin…

*

o dimineață de septembrie

și amintirea unei toamne frumoase

la Muzeul Satului

atunci în urmă cu mai bine de trei

decenii

eu noi câțiva doritori de învățare

descoperind pe hârtie forma unei

biserici din cărbune

biserica veche din lemn

însingurată

profesorul Iorga supraveghindune

la fel ca în filmul vernisajului

privire vioaie surâzătoare

profundă totuși

arta răzbate prin epoci

artistul se ascunde în creație

*

o dimineață de februarie acum

cu lumina începând să coboare de

la munte

cu o mică turmă de nori

imposibil de trecut cu vederea

din fundal apare ziua trecută

cu porci grohăind și măgari jucând

peste

pânză aruncată în noroi

peisajul conține scene de conflict

mediatic

ziua se chinuie sub greutatea

culorilor unei

democrații îmbâcsite

exploatarea zonelor iraționalului

precum la Picasso

descompunerea formei

și apoi recompunerea formei

după criterii foarte atent alese

Guernica de exemplu

*

văd chipul țării mele desfigurat de

copitele animalelor care au pus

stăpânire pe ea

nici Scarlatti nici amintiri de

toamna cu pictorul Iorga

de biserică ce să mai spun

toate se ascund știind că

acum

este

încă o zi în care

prostia umblă prin Casa Poporului

și prin Guvernica

precum imaginile

dintr-un tablou Hieronymus Bosch

sau din Neo Grotescul lui Chris Mars

Din vol. OMILIILE TOAMNEI

Doina Bârcă

Contents