Ramona-Alina Mereuţă

Data şi locul naşterii: 30 aprilie 1980, în Slobozia, Judeţul Ialomiţa. Domiciliul: Ploieşti, jud. Prahova. Studii: 2007-2009 Universitatea Petrol şi Gaze Ploieşti, Studii postuniversitare-Managementul Sistemelor Economice, Administrative şi Turistice. 1999-2003 Universitatea Bucureşti, Facultatea de Geologie şi Geofizică. 1994-1998 Liceul Teoretic Urziceni, jud Ialomiţa.

Activitate literară: -august 2012 debutul literar în revista “Luceafărul” -2014 – volumul Versuri la semafor, -2022 – volumul Amprente prin timp, -martie 2023 – debut literar în Revista Amurg sentimental, -mai 2023 – mențiune Concursul de creaţie ”Vara visurilor mele” -octombrie 2023 – volumul Poteci printre gânduri, sub îndrumarea Ion Machidon.

O ZI OBIŞNUITĂ

Obosită şi grabită te ascunzi

printre clădiri,

Eşti sleită de puteri, dar parcă

păşeşti pe spini

Iar un zâmbet îţi îmbracă faţa întrun răsărit,

Ochii-ţi stălucesc şi parcă ridurile

îţi închid

Nopţile poate prea scurte, topite-n

ore târzii,

Ţi-au pictat adânc sub gene două

pete vineţii…

Dimineaţa te găseşte călător pe

străzi pustii,

Doar tăcerea te întreabă unde

pleci… când vei veni…

Şi după o zi în care orele nu le-ai

simţit,

Iar pentru a mia oară, prânzul

iarăşi l-ai sărit,

Alergând te-ndrepţi spre casă,

timpul vrei să îl opreşti,

Să salvezi orice secundă pentru

ceea ce iubeşti.

Urci grăbită zeci de trepte, pasul

nici nu le mai simte,

Şi atingi cu forţă clanţa, uşa iată se

deschide,

Iar din prag răsar de-odată cu un

strigăt ascuţit,

Două zâmbete senine: Mami!!!,

Mami, ai venit!!!

Două braţe se înalţă, mijlocul

strâns ţi-l cuprind,

Alte două trag de tine şi de haină

strâns te prind,

Şi te aşezi pe-un fotoliu, să te

descalţi nu apuci,

Îi iei pe-amândoi în braţe, sărutări

le pui pe frunţi.

Şi-ntre zeci de chicoteli, oboseala

îţi dispare,

Ochii acum îţi strălucesc, parcă-ar

fi bucăţi de soare,

Îi ridici pe rând pe umeri şi te

pierzi în paşi de dans,

Fericirea are nume… are formă…

are glas…

Printre jocuri şi desene, în casa

toată te învârţi,

Te agiţi cu masa, baia, jucăriile le

strângi,

Şi-i aşezi apoi în paturi, spui

povestea, îi înveleşti,

Capu-ţi pică greu pe pernă, speri la

noapte să te-odihneşti…

OCHII MEI

Ochii mei ascund o mare, în culori

de ciocolată,

Furtunoasă, liniştită, care însă te

îneacă,

Hărţuită de mistere, întrebări ce-s

nerostite,

Transformate-n praf de stele,

printre umbre-nghesuite.

Ochii mei ascund o lume, printre

vremuri neatinse,

Ce se zbate-nlănţuită între realităţi

şi vise,

Ferecată între zidurile genelor

dese şi lungi,

Ce le strânge cu un lacăt de tăceri

mult prea adânci.

Ochii mei ascund culoarea

curcubeelor apuse,

Zborul fluturilor veseli, printre

pajişti nepătrunse,

Ochii mei sunt o oglindă, de nu ştii

să îi priveşti,

Ochii mei sunt valuri care de leauzi, poţi să te pierzi.

ÎN ZBOR

Plouă! Plouă cu petale colorate,

Furtuni de fluturi se desprind din

nori,

Cu aripile mari şi viu pictate,

I-aprind sub tălpi, un curcubeu de

flori.

Acorduri de pian se-aud în

depărtare,

Şi-i poartă pasul, într-un vals uşor,

Iar cerul şi pământul împart doar

o culoare,

Cu valul unei mări, fugite din

decor.

În ochii ei ard stele, ce îi ascund

culoarea,

Şi-un zâmbet cald îi îmbracă, tot

chipul în lumină,

Parcă e o nălucă, ce cucereşte

zarea,

Pe şoapta unui nor, tăcută şi

senină.

DOR DE MARE…

Mi-e atât de dor de tine…dorul ăsta

mă usucă,

Şi mă cheamă, şi te cere, iar eu vin

ca o nălucă,

Să îţi simt cum adierea-ţi mă

îmbrăţişează blândă,

Şi cum valul tău cu-n foşnet,

gândurile-n larg mi-alungă.

Tălpile îmi plâng de dorul

mângâierilor sărate,

Ochii-mi te cheamă cu foame, prin

cotloane întunecate,

Şi mi-e dor de-al tău albastru, să

mă piardă printre vise,

Unde te-ai topit cu cerul, şi-unde

porţile-s deschise.

Şi aş vrea atât de multe, să îţi

povestesc acum,

Tu s-asculţi cu al tău vuiet, prin al

scoicilor parfum,

Sărutări să-mi pui pe frunte, cu ai

tăi stropi mici şi reci,

Frica să îmi duci departe, şi-n

adâncuri să o îneci…

Mi-e atât de dor de tine… aşa cum

doar tu o ştii,

Când îţi spargi înfuriată, valul în

plajele pustii,

Să m-alinţi, să mă dezmierzi, să-mi

porţi şoaptele în noapte,

Mi-e atât de dor de tine…iar tu eşti

aşa departe…

VIS DE VARĂ

Furtuni de fluturi mă prind, întrun vârtej nebun,

Şi mintea îmi inundă, al teilor

parfum,

Mă-nalţ către o rază ce îmi

deschide-un drum,

M-aruncă şi mă-nchide-n baloane

de săpun.

Mă poartă către câmpuri ce parcă

sunt pictate,

Cu maci şi levănţică, se-ntind spre

miazănoapte,

Iar cerul le aprinde pe-alocuri

diamante,

Sub vântul ce adie cu iz de libertate.

În juru-mi ne-ntrerupt un

curcubeu se-aprinde,

Petalele valsează, un mugur se

deschide,

Şi ca de nicăieri, tăcerea o cuprinde

Vioara unui greiere, prea blând şi

prea cuminte…

FIORI

Plânge ceru-n miezul zilei, sub un

văl de noapte falsă,

Plâng copacii pe alei, sub o boare,

frunza arsă,

Un covor ce-și urlă lupta, se

așterne îngălbenit,

Croșetat din mii de frunze, ce se

zbat sub pas grăbit…

E pustiu, e frig și-o ceaţă parc-ar

tinde să răsară

Dintre ierburile rare, din pământul

cald o vară,

Și o liniște ce arde, de și cerul

înfioară,

Se strecoară ca o umbră, chiar și

vântul calm, tresară …

UN ALT EU

Când stele se vor stinge în mare,

Când soarele va lumina în gri,

Voi pierde clipa în uitare,

Voi pierde clipa când uitai să vii.

Când noaptea se va îmbrăca în

verde,

Iar cerul se va transforma în foc,

Vei şti că lumea mea se pierde,

Şi nu voi mai putea să mă întorc.

Şi iarna când va ninge doar cu

fluturi,

Cu aripi reci, din sticlă colorată,

Să ştii că m-am pierdut poate-n

adâncuri,

Sperând că voi renaşte încă o

dată…

DE DRAGOBETE

Un zâmbet îmi îmbracă faţa, şi

ochii-n întuneric îmi sticlesc,

Iar mâna ta mă strânge adormită,

şi toate-n jurul meu plutesc…

Inima pare că pulsează un vals

pierdut, ascuns printre poveşti,

Şi ştiu că este vocea fericirii,

pentru că te iubesc…, pentru că

mă iubeşti…

Am adormit vorbind despre iubire,

şi ne-am trezit buimaci într-un

război,

Când răsăritul se-nălţa domol, în

prag de primăvară şi de ploi.

Iar raze hoinăreau pe străzi,

dansând cu vântul cald dar fără

vlagă,

Când teama ne-a cuprins pe

amândoi, o teamă ce-a cuprins o

lume-ntreagă.

Un răsărit în flăcări este orizontul,

culorile iubirii se aprind,

Iar sus pe cerul ca de sticlă, trec

zeci de avioane bâzâind.

O zi ce a fost desenată, pentru

plimbări şi şoapte de

iubire,

O zi în care zânele se-arată, şiaprind în ochi culori de fericire…

Gânduri mii…tăcut atacă, devin un

roi, ce vâjâie haotic,

Şi parcă pasu-mi oboseşte, este

mai apăsat, hipnotic,

Iar mâna ta o strâng puternic, căci

ştiu că suntem amândoi,

Şi sunt aici, şi eşti aici, chiar dacă e

în jur război…

Doina Bârcă

Contents