Creatii literare - CONSTANTIN MIRONESCU

CONSTANTIN MIRONESCU

S-a născut la 20.08.1941 în comuna Dumbrăveni, judeţul Vrancea, de origine basarabean. A absolvit A.S.E. în 1964 și a profesat ca economist în Bucureşti. A avut preocupări literare din adolescenţă, scriind aproximativ 600 de poezii în anii 1960-1970. A debutat editorial în anul 2008, după încetarea activităţii profesionale, cu volumul „Aproape de stele”, urmat în 2009 de „Gând fără zăbrele”, care cuprind majoritatea poeziilor scrise în tinereţe. După care a publicat alte 9 volume de versuri: „Hoţul de curcubeie” (2010); „La ceas de seară în lumină” (2011); „Hoinar prin Ţara Gândului Bun” (2011); „Captiv în ghiocul iubirii” – cele mai frumoase poezii (2011); „Poeme în clarobscur” (2012); „Fanta de lumină” (2012); „Melancolia dinspre asfinţit” şi „Tăiere de aripi” (2013); „Poeme pentru trestia gânditoare” (2014); în total 11 cărți de poezie. Este inclus în peste 60 de volume colective 2010-2016. Apare în Dicţionar de scriitori postdecembrişti, 2010, Enciclopedia Academiei Dacoromâne – 2013, O altfel de istorie a literaturii române contemporane, 2013 şi altele. A publicat versuri în diferite reviste.

A obţinut mai multe premii I pentru poezie și diplome.

PASĂREA MĂIASTRĂ, ALBASTRĂ

Iată, pasărea albastră,

pasărea măiastră, albastră,

de niciun ornitolog clasificată,

mi-a bătut cu ciocul în fereastră…

pasărea măiastră, pasărea albastră…

şi-o lumină blândă şi caldă,

într-o mantie vaporoasă,

s-a revărsat peste camera sărăcăcioasă

cu o modestă masă de brad

mirosind a răşină,

cu nişte rafturi din scândură negeluită

închipuind biblioteca mea de suflet…

O, dar stai, pasăre albastră,

măiastră pasăre albastră,

să îţi deschid fereastra!…

S-a uitat în ochii mei muţi de uimire

şi am simţit-o sângerând de dragoste,

iar prin ochi mi se scurgea sufletul

într-un extaz vecin cu nebunia…

MÂINILE

Mâinile mă caută cu disperare

de când s-au desprins de trupul cel leneş

dând semn de oboseală

de la ultima ridicare din umeri

la întrebările Sfinxului

de la hotarul dintre Viaţă şi Moarte…

Căutare febrilă a sufletului rătăcit

de trupul neputincios,

a sufletului rămas intact

în carapacea sa inexpugnabilă

în faţa atacurilor perverse,

crescute în ritm exponenţial

într-o lume pragmatică şi rece…

Mâinile mă caută cu înfrigurare

să îmi adune laolaltă

sufletul curat

şi trupul despovărat de

gânduri negre.

ALBE PĂSĂRI

Albe păsări… albe păsări…

întunericul albindu-l

înălţimilor albastre

înmuiate în cenuşa

Universului…

Cad ninsori peste o lume

prea intens filozofardă,

alburind gândiri pestriţe

de din urma unor fapte

ce-au înspăimântat destine

deturnându-le traseul

lor iniţial secret,

explicit el însă pentru

cei iniţiaţi în taine.

Albe păsări… albe păsări…

spulberate în nanturi,

au supravieţuit prin secoli

aşteptând să vină vremea

împlinească-le menirea

întunericul albindu-l

înălţimilor albastre

înmuiate în cenuşa

Universului…

LA NAŞTERE

La naştere,

am semnat fiecare dintre noi

o poliţă în alb

pentru a plăti mai târziu,

prin moarte,

durerile facerii.

Oare când va fi acea poliţă

depusă la bancă,

banca vieţii?…

Cine o va face?…

Nimeni nu ştie,

nimeni nu poate şti,

astfel că moartea vine

de cele mai multe ori

“din senin”.

CUVINTELE

Cuvintele sunt ziduri de cetate

Ce apără secretele din inimă şi gând,

Nu spun minciuni de-a dreptul, ele sunt

Mult prea prudente, vigilente

Ca adevărurile să nu iasă

În lumea asta ce-i străină,

De bârfe şi de calomnii,

Căci altfel, ştiţi, există riscul

Să ne fie maculate.

Dar adevărurile ascunse bine

În spatele cuvintelor sunt aur

Neexploatat din viitoare mine-n zone

Ce nu au cunoscut până acum

Ce este mineritul.

Şi sunt atâţi poeţi şi gânditori

Ce-abia aşteaptă

Să facă un present

Din viitor…

DESPRE MELANCOLIE

O, melancolie,

ce frumoasă femeie ai fi fost

şi acum,

păstrându-ţi corpul superb de-atunci,

când, tânăr fiind,

mă răsfăţam privindu-te

în momentele de reverie

pe malul lacului

cu sălcii pletoase…

şi lacul cu lebede albe

şi pescăruşi…

Superbul corp de-atunci

neatins de curgerea vremii,

acum smălţuit în galben-ruginiul

toamnei,

la fel de încântător precum

albastrul de Voroneţ.

O, melancolie,

ce frumoasă femeie ai fi fost!…

Contents