Murariu Guenole

Născut în Constanța la 1 August 1973, am absolvit Liceul de Marina, Constanța în anul 1992. Iubind mai întâi viața de marinar, am străbătut mările și m-am stabilit o decadă în nordul Lisabonei în anticul oraș Mafra unde am învățat să citesc semnele vremii pe malul Oceanului Atlantic.

Tumultul impetuos al vieții trăite cu nesaț l-am sublimat în versuri, îndrăgostit fiind de cuvânt… Am început să scriu dintr-un preaplin, ce s-a întrupat într-o lirică erotică potentă și totodată contemplativă, spiritualizată. Murariu Guenole își anunță debutul poetic odată cu volumul de poezii Totem, ce va fi publicat în toamna acestui an, 2024.

LUMINILE NORDULUI

Văd raza dimineții, blănuri și pulpe moi

Curg lacrimi de vikingă ce spală umeri goi

O noapte legendară sub scuturi aurite

Am scris în carne rune pe plaje-împădurite.

Normande expediții cu vâsle și drakkare

M-ai dus prințesă blondă pe bucle temporale

De la izvor la gură tot fluviul tulburat

În rădăcina vieții e-un șarpe zbuciumat

Sunt sceptrul întreit și vraja-i împletită

Cu degetele-ți lungi faci gesturi în sanscrită

E mâna ta cea fermă pe zeii ce-ai jurat

Că vei aduce-n ceruri un suflet de bărbat.

Odin împinge poarta; e sala din Walhalla

Pe mese focuri sacre, muscaria-i ca para

Titanii cu bărbi aspre ciocnesc în coifuri mied

Închină și spre mine, pe norii lor să șed.

AMANȚII MARTIRI

Curentul lateral ne suflă prin eclisă

Pe lespedea uzată ce-n daltă este scrisă

Rotește pulberi sure răstimpuri de un secol

Ca martor ce-a văzut în taină un miracol

Lumina cea rotundă străpunge prin vitraliu

Rozasa adornată în plumb și în detaliu

Iar bolta susținută pe aripă de îngeri

De mână muritoare n-a cunoscut atingeri

Un sfânt dintr-o absidă cernut în praful gri

Citește-n ochi de piatră și veac nu tresări

O carte alchimistă gravată în mistere

La flacăra de ceară, la licărul din stele

Sub gratiile groase, în lemnul de stejar

E catifeaua mauve pe marmura de-altar

Îți amintești fecioară noi doi cum perindam?

Martiri la Sacre-Cœur, amanți la Notre-Dame.

MAHADEV

Toate planetele Vă sunt în palme

Cu munți, cu ape și cu magme

E cerul fără Lună-n guvernare

Când pleoapa Vă coboară peste Soare

Nuanțele lumii se topesc ușor

E marea noapte, beznă, incolor

Vă cad la picioare când eu sunt Voi

Iar mâinilor noastre le e dor de Noi

Lungi meandrele de păr în spuză cenușie

Emit dubla silabă din scoica sidefie

În ochiul singular vegheat de cobră

Am stările de transă care se bat în tobă

Tridentul ascendent pe culmile alpine

Toți înțelepții ninși îi reunește-n Mine

Pe muntele-înghețat, pe blana unui tigru

Joc Eu cu piele-albastră într-un extaz continuu.

NOAPTE ÎN GHETTOU

Cum să te mai suport noapte

Cu voalul tău cernit de moarte

Și semiluna care stă s-atârne

Tăioasă ghilotină-n colț de câine

Cât să te mai suport noapte

Cu stadiile frânte-n ora șapte

Și umbrele-ți stăpâne peste șiș de lotru

Văd ochii ascuțiți lucind în ocru

Vai ție noapte care ne cuprinde

Cu judecăți ad-hoc și cu osânde

Caldarâm lovit în flecuri de metal

Tocuri înalte ce se vând pe trotuar

Of! noapte-întunecată și cețoasă

Cu mateloții afumați și fără casă

Ultimul rând cu scaunele-ntoarse

Alcoolul scurs în barbă și pe cioarse

Tu noapte neagră, noapte nemiloasă

Ce-ai stat chiar cu Christos la masă

Voi sclavii amărâți cu suflet temător

E printre noi al nopții blând mântuitor.

PARIS

Ți-i plin paharul răbdării lui Dumnezeu, oraș semeț

Și-aștept din oră-n oră să cadă-o pană grea de zmeu

Ai căutat la dinți o herghelie, și-acum ești la județ

Cu lojile-ți orientale și-n apostați cu suflet saducheu.

Văd capătul tău în beția lucidă din apusul Senei

Sărutătorul Vânzător, apa de foc în nopțile zilelor

Ultima rază de soare, cortina neagră a scenei

Vei stinge luminile, tu hexagon al tuturor relelor.

Comet cu coadă dac-aș fi, să mă izbesc de tine

S-aprind un ultim foc în gomoria ta cea mândră

Să te mai țină minte doar scrieri ce-s creștine –

Apocalipsa dreaptă te-o transforma în tundră.

COBALT

Pufos, lucioasă-n tonuri de cobalt

Mi te-ai dictat cu verb și frază

În șase mâini mai pot să mă exalt

Văd că miracolul așa lucrează

Un rit misterios ne-a reușit

Cu două preotese inocente

E spicul ce rodește nesfârșit

O sută de săgeți incandescente

Ce grație ridică spre zenit

Prin degete-ți fuior coboară

Triunghiu-n vârfuri este mai unit

O matematică superioară.

HOSTILIS

Și dac-ar fi să cad de pe Pământ în Cer

Albastră gemă fațetată de maeștrii tăi

Mi-aș mai păstra salpetru și sulfat de fier

Să las pe talpa ta azur de vâlvătăi

Și te surprind din nou când dormi pe stea

Cu ochii migdalați închiși în dulce sine

Suflul întors în sus, nici vers nu mai rostea

Ostilul di-metil mustind în triptamine

Te rog să pleci, să pleci și des și mult

Să mor non-stop de dorul tău nebun

Cad iar răpus când gândul ți-l ascult

E-un cal înaripat la care zeii se supun.

TOTEM

Când te-am adus în vocea serii

Aveai brățări cu gemă roză

Priveam păianjenul în pânză

Din antecamera neașteptării

Ne-am asortat și-n lenjerie

Același negru pur, frumos

Mătasea ta pe piele fină

Negru african, de abanos

Ca indienii-n cort de blănuri

În cort de oase și de carne

Triunghi de pene și de lemne

Prin sita vieții ce ne cerne

Ne-om fi vorbit ori ne-am iubit

Respir pe brațe, coapse, pulpe

Eterul tău prin nări rotunde

Magic totem cu ochi de vulpe

Probabil că te-am și visat

Cu-n ochi închis introvertit

Cu-n ochi deschis înaripat

Venus din cer m-a luminat

COLOANE DE TEMPLU

Îți picură din faguri lumina condensată

Sau poate o fi mierea din sânul tău de piatră

În carnea de pilaștrii care susțin tot dorul

Altarul dintre ei, nectarul și izvorul

Ai face să roșească chiar bucătarul vieții

Când îți produci dulceața și roua dimineții

În vasele de aur, pocale și potire

Țâșnească din zeiță susur de elixire

Se bucure murirea, să plângă manifestul

Vom rupe lanț și zeghe, vom dărâma arestul

Tu Dumnezee divă! Iubita mea firească

Vom bea din cupa Vieții doar gloria cerească.

Doina Bârcă

Contents