Maria LULESCU - Ramura Verde

Pseudonim literar: Ramura Verde Născută la data de 22 aprilie 1956, localitatea: Breasta, judeţul: Dolj, ţara: România De profesie: profesor de educaţie fizică şi sport, absolventă a Academiei Naţionale de Educaţie Fizică şi Sport Bucureşti; diplomă master Sport şi Management în Sport, Universitatea din Craiova – Facultatea de Educaţie Fizică şi Sport; diplomă doctor Universitatea Bucureşti, în domeniul Sociologie; lector univ.dr. la Universitatea Nicolae Titulescu Membră (adeziune) a Asociaţiei Culturale „Iulia Hasdeu” – UNESCO şi membră a Societăţii Scriitorilor din România. Debutul literar a avut loc în clasa I la serbare, pe scena căminului cultural.

Volume publicate – Urzeala destinelor, 2024, Bucureşti – piesă de teatru în cinci acte – Verbe îndrăgostite, 2023, Bucureşti – poezie – În seceta vremii, ediţia a II-a, 2023, Bucureşti – poezie – Coboară nestemate, 2023, Bucureşti – poezie – Verbs in love, 2022, Bucureşti – poezie – Poezii lirice, 2022, Bucureşti – poezie – În seceta vremii, 2021, Bucureşti – poezie – Omagiind Poetul, 2019, Bucureşti – poezie – Îngerii Gândului, 2019, Bucureşti – poezie – Oceanul de Gânduri, 2004, Bucureşti – poezie.

Din volumul „Omagiind poetul”, ediţia a II-a, Bucureşti, 2024

În loc de prefață

Neliniște în zile

În nopți la fel sortită

Doar clipe sunt senine

Și cele mai dorite

Ca o lumină vie

Ca o lumină moartă

E viața lor ce-i scrisă…

O mină îngropată…

Din când în când argintul

Străluce pentru ei

Doar în cuvinte scrise

Ce par a fi scântei

Din când în când aduce

Cu el și nestemate…

Ce vor rămâne toate

Cuvinte într-o carte

Cuvinte în cântări

Versificate toate

Cu tâlcuri în chemări.

Să fie pân’ la moarte

E graiul lor, durere

Iubire și suspin

Ce stau la un loc toate

În lanțuri și în chin

Și vorba-i doar privire

Cu înțeles loial

Al gândurilor toate

Ce stau pe-un piedestal

Cu chipul ca de ceară

Înmărmuriți mereu…

Cum fuse-ntâia oară

Sub răsăritul lor.

Omagiu

În sfânta mantie a poeziei

Strălucitor şi rece

Tu luminezi din ceriuri

În casa pământeană

Rămasă ca o muză

Părăsită de destin

Noi, de-aici, cu candele aprinse

În templul nemuririi tale

Îţi mulţumim

Îţi mulţumim.

Ca altădată

Dincolo de Jiu

Cu somnul pierdut

Până-n zori

Din pragul casei părintești

Încerc să recunosc copacul

Care freamătă

Cu frunzele înrourate

Sub aripile vântului

Ori plânge, ori cântă?

Ca și-altădată

Încerc să înțeleg natura lui

Pășesc prin pădurea copilăriei

Prin care ani de-a rândul

Am alergat…

Nu mă mai recunoaște…

Anotimpuri în timpuri

Toate au fost rânduite

Și freamătul nostru

La fel.

Gând surd

Conștientul vis

Și conștienta-mi fire

O amintire amestecată

Și cerul și pământul

Într-un sistem poetic

Ridiculizat de toți

Ca pulberea stelară

Sfârșind în univers

Gândul e liber

Să zburde-n poezie

Să fie fir de iarbă

Și rouă pe cuvinte

Război de litere

Doar pe hârtie

Dar ce păcat

Că liber e doar gândul

Să fie surd și mut

Hârtia este câmpul

Și lupta-mi este…

Ați ghicit

În paranteză totul.

Din volumul „Coboară

nestemate”, Bucureşti, 2023

Sonet

(Te-ai stins)

Te-ai stins în taină, cu mine-n

gândul tău

Tăcerea te-a purtat spre veşnicie

Sub raza tinereţi-n nostalgie

Ani şi iubire s-au scuturat în hău.

Pornesc în zori pe-a dorului cărare

Pe calea vieţii sperând c-ai să răsai

În ceasuri sfinte… uitării să mă dai

Zăludă să rămân de-a ta plecare…

Venind în vis cobori din suflet

dorul

Din ochi cu lacrimi chipul palidrece

Învineţite buze-au tras zăvorul.

Să-ţi înţeleg dorinţa arzătoare…

Când noaptea stinsului amor e-n

stele

Să-mi cobor vălul… să-ţi dau

ascultare.

Sonet

(La mijloc)

La mijloc zilele-ntre noi trecură

Gândesc la visul unde ne

iubirăm…

Privirile pe veac neliniştirăm

Ca marea care Athosu-mpresură.

Sub rugăciunea-mi las a mă

petrece

Cu sufletu-mi arzând în clipe grele

În viaţa ta să vin când timpul

trece…

Ai să revii, ştii, ştii cât de-aproapemi eşti

S-aduci pace – linişte-n iubire

Sufletului blând păşind pe căi

cereşti.

Încet-încet, durerea-mi mi se

stinge…

Şi liniştea în inimă-mi coboară

În spirite iubirea se distinge.

Tot ce simt

Simt că plutesc

Plutesc în aerul epocii

Plutesc în existenţa unui poem…

Vai, ţie! Iată-te! Marele poem

Tăiat ca un măr

În patru părţi egale

Cu „sabia lui Damocles”.

Nu, Nu! Nu-i mărul lui Adam

Adam întreabă…

E destul de nebun omul?

Jur: ……………………

În astă noapte

„Damocles” îi sărută titlul

Şi te invit:

Cititorule te invit: vino!

Să îi săruţi titlul.

„Stejarul din vis (Vis eminescian)”.

Cândva la Techirghiol

Îmi cade-n ochi nisipul

Negrului nămol

Macrocosmosul ascunde nori

În piramide…

Văd soarele

În cerc cvadricular

Techirghiolul în triunghiuri

Microcosmosul celor trei graţii

„Mândrie şi splendoare”

Corpuri în negru…

Cineva îmi strigă numele

Un sfert de minut

Un alt sfert… îmi spun

Glas fără gloanţe…

Miţura Arghezi

Bun găsit

Sub privirea soarelui

Şi apei binefăcătoare.

– Maria, lăsăm nămolul. Vino!

Prietenele sunt Mihaela

De la Parlament şi actriţa Maria

De la teatrul evreiesc Bucureşti.

Jucăm un joc

De la intelect la inteligenţă

Gândul îmi spune

Ai puterea gândului

Încheiem cu psalmul 50 al lui

David

Jucăm alt joc

Ventuze şi foc…

Puterea concentrării

Şi a sănătăţii.

Bunicii foloseau ventuzele…

Jucăm…

Spunem apoi „Tatăl nostru”

– Miţura spune

E vară, e soare

Lăsăm cărţile de identitate

Nisipul ne cunoaşte

Iubim mişcarea

Aţi înţeles?

– Maria, începem ora de

gimnastică

Predau ca pentru studenţi

Exerciţii pentru membre,

Plămâni, gând, sentimente,

Suflet şi spirit.

– Hai! Străduiţi-vă

Aţi înţeles?

Veţi elimina toate impurităţile.

Doina Bârcă

Contents