Constantin Balaban

Născut la 20 Mai 1979 în București. Educația și-o realizează în perioada 2005- 2008 ca student la Facultatea de Litere a Universității „Spiru Haret” și este Licențiat în Filologie în anul 2008 cu Specializarea Română – Engleză. În 1997 își consemnează Debutul literar în Revista Amurg sentimental cu poezia „Rondelul poetului”. În anii 1998-1999 participă la Antologiile de Cenaclu ale Amurgului sentimental, patronat de profesorii, scriitorii și criticii literari Ion Machidon, Marcel Crihană și Teodora Moțet cu poezii:

„Din lumea lui Don Quijote”, „Între for și turnul de fildeș”, „Linia de plutire”, „Undă verde” și „Valurile, vânturile…”. În 2022 urmează Cursul online GoPublish IV (Print on demand/Self publishing) și publică pe site-ul Amazon o carte interactivă cu povești și poze pentru copii în limba engleză „One night at the museum”. În 2022 debutează în volumul de poezii „Poema secretelor” – rondeluri. În 2023 publică un volum de sonete „Sonete învăluite în parfum de trandafiri”. În 2024 debutează cu romanul thriller & mystery „Un cec în alb pentru succes”.

În 2024 publică cel de-al treilea volum de poeme clasice „Întâlnire cu destinul”. În 2023-2024 publică poezii în Antologiile „Mirajul iubirii, Misterul trădării”, „Pe bolta verii, Stele Literare”, „Simfonia Cuvintelor”, „Vara Visurilor Mele”, „Menire spre-mplinire, Cristale de iubire”. În 2024 devine Membru al Societății Scriitorilor Români (SSR) și înființează pe Facebook Grupul „Poezii care te fac celebru” – Cenaclu internațional literar-artistic.

VIAȚA NU MAI E ATÂT DE REA

Viața noastră de milenii

Nu mai e atât de rea,

Toți ne naștem zei sau genii,

Numai soarta-i cum vrea ea.

Unii zic că, dimpotrivă,

Suntem liberi pe pământ

Pentru orice tentativă

De-a fi răi sau cel mai sfânt.

Alții spun că numai unul

Pururea câștigă potul,

Ești și rege, și nebunul,

Însă nimeni n-are totul.

Cum ar fi pe lumea asta,

Eu adorm într-un fotoliu

Și din celălalt nevasta

Mă dezbracă de orgoliu.

Cafeluța naște dorul

De atâtea dulci iubiri

Și-mi văd tainic viitorul

Transformat în amintiri.

LUMEA E A MEA

Lumea e a mea, iubito,

După cel mai greu examen,

Viața mea tu ai vrăjit-o

Ca un înger dintre oameni.

Dacă eu eram un rege,

Stăpânind pământ și mare,

Și nu te aveam pe tine,

Eram unul ca oricare.

Dacă eu eram ca zeii,

Împărat pe-atâtea stele,

Și tu nu erai cu mine,

Eram umbra lumii mele.

Dacă eu eram chiar totul,

Visul scump al multor glorii,

Și tu sufletul nu-mi farmeci,

Distrugeam orice istorii.

Ca un înger dintre oameni

Viața mea tu ai vrăjit-o,

După cel mai greu examen

Lumea e a mea, iubito.

ACOLO UNDE POȚI FI LIBER

Acolo unde poți fi liber

Ca păsările cerului

Și peste amintiri un lider

Ca soarele pe bolta lui,

Acolo unde nu-i durere

Și nici războaie sau destin,

Ca stolul de cocori se cere

Să te îmbrățișez puțin.

Acolo unde-i doar iubire

Și oamenii sunt îngeri buni,

Zâmbim cuprinși de fericire

În cercul sfinților străbuni.

Acolo unde suntem singuri,

Eternitatea-i un minut,

Și florile mijesc în crânguri

Mereu și falnic ca un scut.

Acolo vreau să mă dezvălui

Ca un poet fără cusur

Și toată lumea s-o învălui

În paradisul meu matur.

LUMINĂ LINĂ DE ÎNVIERE

Am șofer miliardar,

Fac afaceri cu Bitcoin

Și mă plimb pe la arabi

În penthouse cu balcon.

Fac vacanțe-n alte țări,

Sunt ca umbra, după crez,

Multor politicieni

Microfoane le plantez.

Fac dosare la patroni,

Milioane le pretind,

Falimentul i-a mâncat

Dacă pleacă investind.

Și apoi în pușcării

Îi închid pe zeci de ani,

Tot Bruxelles-ul îmi e fan,

Sunt haiduc, dar plin de bani.

Voi aveți zdriliți genunchii,

Cum religia vi-o cere,

Faceți profeții ca unchii…

Faclă lină de-nviere.

TRANSFIGURARE

Ce ți-e viața de milenii

Când toți mor ca frunza-n vânt?

Doar un vis sau doar o umbră

Este omul pe pământ…

Ce îți e tehnologia

Când plutești prin vag mister?

Tot același din istorii

Este omul cel din cer…

Ce îți e mereu o clipă

De iluzii după plac?

Doar o stea din alte timpuri

Este omul pentr-un veac…

Ce îți e nimic sau totul,

Dacă nu iei pe cât dai?

O speranță pentru moarte

Este omul doar în rai…

Ce îți e atâta sete

După lacrimi care cad?

Zeu încoronat cu spinii

Este omul doar în iad…

ROMÂNIA

(OM ÎN RAI)

România, te cunoaște

Orice țară, orice crai,

Cum tu predici și dezlănțui

Omul nostru cel din rai.

O surpriză fericită

Cu păr negru sau bălai

Este pentru veșnicie

Omul nostru cel din rai.

Poate învârti pământul

Într-un deget la un ceai,

Tot ce-i place, cucerește

Omul nostru cel din rai.

E discret și mândru foarte

Când te domină pe plai,

Cel mai scump din lume este

Omul nostru cel din rai.

Pentru nemurire bate

Inima cu mult alai,

Toată lumea azi adoră

Omul nostru cel din rai.

ZIDURILE DINTRE NOI

Dincolo de ziduri suie

Inima de înger scump;

Dintr-o veșnică tăcere

Oare cum să te irump?

Scenele de film cu tine,

Unde candidă mă chemi,

Par o mitică poveste

Fără șarm, din alte vremi.

Oare, despărțiți de oameni

Și închiși într-un mormânt,

Noi mai suntem pentr-o clipă

Receptivi la vreun cuvânt?

Sau ne-am cimentat sub norii

Care plouă a dureri,

Ca-ntr-o negură de vise,

Foarte dragă până ieri?

Dragostea ne tot îmbie

Să fim iarăși amândoi

Sau mai vitreg se înalță

Zidurile dintre noi?

NU VREM RĂZBOI

Voi faceți țara țăndărele,

Ați pus impozite la boi,

Dar după mii și mii de rele

Nu vrem război!

Ce dați c-o mână luați cu zece

Prin legislație pe foi,

Și doar terori prin cap vă trece,

Nu vrem război!

Românul bun îndură, tace,

Rugându-și moartea prin noroi,

Noi suntem făcători de pace,

Nu vrem război!

Nomenclaturii KGB-iste

De-am rupe capete-n puhoi,

Am face țara să existe,

Nu vrem război!

Precum istoria ce-o cumpăr,

Românii sunt niște eroi,

Și merită o țară scumpă –

Nu vrem război?!…

TU EȘTI TOTUL

Tu ești totul pentru mine,

Te iubesc atât de mult,

Orice vorbă de la tine

Cu plăcere o ascult.

Fie capătul luminii,

Fie și sfârșitul lumii,

Ție îți închin toți crinii

Sub acoperișul lunii.

Doar cu mâna semn de-ai face

Sau cu ochii vreun suspin,

Sunt aici cum ție-ți place

Gata iar să te susțin.

Sufletele noastre, dragă,

Sunt pereche pe toți vecii,

Dumnezeu frumos le leagă

De doi porumbei ai vieții.

Și astfel trec anii noștri

Ca mărgelele pe șnur,

Și noi devenim doi monștri

De sacralitate, jur!

Doina Bârcă

Contents