SACUL CU GLUME

Într-o dimineață, Ion își găsește

cocoșul omorât în curte de un

vultur. Supărat nevoie mare că nu

mai are cocoș să-i calce găinile

și că acestea nu vor mai oua, Ion

se duce la târg, ca să cumpere

altul. Ajuns acolo, după îndelungi

căutări, găsește un animal

frumos, arătos, musculos, ca din

poveste!… Ion întreabă:

– Cocoșul ăsta e sănătos?

Proprietarul îi răspunde:

– Este.

– Face mofturi la mâncare?

– Niciodată!

– Și cât costă?

– Cam cât face, 500 de lei!

– Vai de mine! Dar ce face de banii

ăștia?

– Păi, ce face orice cocoș. Cucurigu

dimineața, bate cocoșii vecinilor,

mănâncă răsadurile, strică

florile…

– Dar de călcat găinile, le calcă?

– Calcă tot ce prinde: găini, rațe,

gâște, curci, căței, purcei și ce mai

ai matale prin curte pe acolo.

– Hmmm,… și le calcă bine?

– Ca la carte!

Îl cumpără. A doua zi, iese Ion

în curte dis-de-dimineață… toate

animalele mergeau mai crăcănate:

găini, rațe, gâște, curci, căței,

purcei, oi, vaci, până si calul

zâmbea mai larg. Călcase cocoșul

tot ce prinsese. Cât despre cocoș,

acesta zăcea lat, în mijlocul curții,

cu picioarele in sus. Părea mort.

Un vultur îi dădea târcoale în

aer. Supărat că o să rămână fără

minunăție de cocoș, Ion dă fuga

în casă, pune mâna pe arma de

vânătoare, iese repede afară și

ochește vulturul. Cocoșul, de jos,

îi zice cu un glas scăzut, fără să se

miște:

– Ușurel, nu-l speria, lasă-l să se

așeze…

◆

Doi olteni pleacă într-o excursie

în Franța, dar ei nu stiu o boabă

franceză.

După o perioadă de timp, li s-a

făcut foame. Marin îi spune lui

Ion:

– Hai bă, să intrăm într-un

restaurant să mâncăm ceva.

– Ești nebun! Cum crezi tu c-o să

cerem noi de mâncare?

– Lasă, bă, că stiu eu ceva

franceză, ce crezi e mare diferență

între olteneasca noastră și

franceză?

Se așază oltenii noștri la masă,

vine chelnerul și începe Marin:

– Două ciorbeloa de pestoa și două

falcea de purcea și mai dă-ne și-o

vinea.

Chelnerul, ascultător, pleacă și

îi servește ca la carte cu tot ce a cerut Marin.

La plată, Marin, mândru’ îi spune

lui Ion:

– Vezi mă că, de nu eram eu

deștept, rămâneam nemâncați.

Dar dinspre chelner vine un

răspuns politicos:

– De nu eram eu din Calafat,

rămâneați flămânzi !!

◆

Doi maramureșeni călătoreau cu

trenul. Vine conductorul.

– Biletele la control, vă rog!

– Mă, Gheorghe, noi avem belet?

– No.

– N-avem belet, domn controlor.

– Bani de amendă aveți?

– Mă, Gheorghe, bani de amendă

avem?

– No.

– N-avem bani, domn controlor.

– Vă bateți joc de mine? Bilet nu

aveți, bani nu aveți. Atunci, ce

dracu’ aveți?

– Ce-avem, mă, Gheorghe?

– Avem abonament.

◆

După ce intră trenul într-un

tunel se aude un pupat prelung

și zgomotos urmat de un lipăit

zdravăn de palmă.

Ce gândeau fiecare:

– Rusoaica, stergându-se pe buze:

care o fi nesimțitul care m-a

sărutat??

– Englezul: ce penibil! profiți

de o doamnă la adăpostul

întunericului…!

– Francezul, frecându-și obrazul:

cine dracu` m-o fi pocnit??

– Românul, prefăcându-se că

doarme: la următorul tunel o pup

iar și îl pocnesc pe englez!!

◆

Un tip rămâne în pană pe o șosea

pustie…

Cât vezi cu ochii, doar câmp și un

cal alb care paște…

Ridică, într-o doară capota, că nu

se pricepe deloc la mecanică, și se

uită precum curca-n lemne, până

aude:

– Suflă-n jiglere! Se uită-n jur,

nimeni! Doar calul care păștea…

Bagă din nou capul sub capotă și

iar aude:

– Suflă-n jiglere!Făcu câțiva pași,

se uită atent, nimeni!A treia oară

se trezi cu calul lângă el:

–Suflă, nene, în jiglere, că-s

înfundate! Uite, ălea sunt!

Îngrozit, rezolvă problema și

demară scârțâind din pneuri.

Un kilometru mai încolo, dădu de

un cioban…

Opri și-i spuse agitat:

– Bade, acolo e un cal care

vorbește! Mi-a zis ce să fac că se

oprise motorul…

– Ce cal? întreabă molcom

ciobanul.

– Cum ce cal? Un cal! Unul alb!

– Ai avut noroc! Ăla negru nu se

pricepe deloc, dar se bagă în toate

și te mai și ține de vorbă…

Contents