Creatii literare - GABRIELA ZĂVĂLAȘ-ANGHEL

GABRIELA ZĂVĂLAȘ-ANGHEL

S-a născut pe 25 iunie 1947, la Lipovu (judeţul Dolj). A absolvit, în 1966, Liceul „Alexandru Odobescu” din Piteşti. A debutat cu versuri în 1995 la revista „Politica”, publicaţie la care a colaborat ulterior cu pamflete şi satire politice versificate.

Debutul editorial al Gabrielei Zăvălaş-Anghel a avut loc în 2004, cu volumul „Flacără violet-albastră”.

Alte volume publicate: „De ce iubim bărbaţii” (2006), „Efectul razelor de lună asupra galoşilor de gumă” (2006), „Sunt obscură dar mă tratez” (2007), „Angoasă dulce-amară” (2015). Gabriela Zăvălaş-Anghel este membră a mai multor cenacluri, precum Cenaclul „Liviu Rebreanu”, Clubul AMA, Clubul Societatea literară, Clubul Cafeneaua literară, Cenaclul Destine, Cenaclul Literatorul, Cenaclul Ministerului Internelor şi Reformei Administrative, Cenaclul Centrului Cultural Jean Louis Calderon şi Salonul Literar Katharsis.

PEISAJ AUTUMNAL

Într-un balet fanat

Brumar cu şofran dat

Plouă frunziş abund

În joc spiral, rotund,

Prin parcuri, pe alei,

Din rămuriş de tei

Plopi, zarzări şi arţari

Dezgoliţi gri, solitari

Dar goi cu maiestate

Ce-n verticalitate

S-or criogeniza

Iarna vor iriza

Înveşmântaţi în nea

Din pură catifea.

STEAUA

Stea ce-n hău te prăbuşeşti

Şi finalul îl vesteşti…

Ai şi tu pe mosor aţă

Să-ţi mântui de piatră faţă

Te desprinzi, luneci rapid

Cu viteză de bolid.

Doar o clipă te zărim

Următoarea ne mâhnim.

Este ca şi cum n-ai fost

Astfel e ş-al nostru rost

Al tău volatilizat

În neant te-ai dispersat

Praf celest ţi-e chipul mic

Timpul nost’, infim, nimic…

SELENA

Absconsă precum e runa

Ne contemplă din nalt’ luna

Peste bucurii, durere

Luminează cu putere

În răceala sa gigantă

Are-o tandreţe vibrantă.

Conturu-i rubensian

Şi-l expune magistral

În imperiul sideral.

Sideraţi de cine a călcat-o

Înainte dumnealor

O enigmă cu fior.

Urmele ce-au observat

Foarte cert au indicat

C-anterior ş-altcineva

A păşit pe scoarţa sa.

În spaţiu spun c-ar fi lansată

De o minte elevată…

C-ar fi artificială

Şi pe dinăuntru goală.

Etalând însă grandoarea

Vieţii îi e piper şi sarea

Influenţele-i ciudate

I le suportăm pe toate..

MAREA NEAGRĂ

Te-am regăsit mitică Neagră Mare,

Tot transparentă, tânără-n fervoare.

Geografia vieţii mi-a mai săpat un rid

În anul ce s-a derulat în vid.

Ai rămas tumultoasă, jună, de poveste

Afrodita cu plete spumoase pe valuri

în creste

Un templu de miraje, zână bună,

Spumantă, bleumarin, vălurită stăpână,

Astrului soare îi eşti o oglindă

Azuria boltă o cuprinzi în tindă…

Eşti calmă şi albastră, zbuciumată

Miracolul ce la ţărmuri ne cată.

Mulţime păsări ai drept companioane

Melci şi meduze, alge, scoici minione

Rebelă briza îţi răvăşeşte valul

Nisipul străluceşte precum cristalul;

Zee, nemuritoare-n splendoare cât zece

Ce ne încălzeşti fiind, perpetuu rece.

FLORAR

Natura-i înveşmântată de sărbătoare

Şi crengile abundă-n floare

Fulguie cu petale delicate

De un alb imaculat sau pastelate

Vântul rebel, primăvăratec

Le poartă-n dans, le ninge nebunatec.

Strălucitoare e întreaga atmosferă

Ca o imensă, odorizată seră.

Anotimp, miraj al epurării

Ce ne uimeşti cu transparenţa zării

Ne cureţi sufletul cu cerul diafan,

Şi fericeşti în fiecare an

Cu un tonus regal şi energie de titan.

FILOZOFICALĂ

Miriade generaţii au succedat pământul

Şi toate ca pe frunze spulberatu-le-a

vântul

Întoarse sunt în huma de oale şi ulcele

Iar sufl etele acelea poate migrează

în stele

Sau or fi reîntrupate în veşnici muritori

Filozofi a Terrei generează fl ori.

Viaţa ce pulsează, doar aparent defunctă

Din iarnă în primăvară în vegetale-ncântă.

Se afi rmă deasemeni că naşti spre a muri

Şi mori spre a te naşte, dictonul cuceri…

Este consolator să aibă o raţiune

Decât destinul nostru-nihil-ca noţiune…

Contents