Creatii literare - TITUS CONSTANT BORDEIANU

TITUS CONSTANT BORDEIANU

Ziarist, poet şi epigramist cu vocaţie, Titus Constant Bordeianu s-a născut pe data de 12 noiembrie 1928. După absolvirea Facultăţii de Zootehnie Bucureşti, în 1953, a îmbrăţişat profesia de jurnalist, pe care a practicat-o peste jumătate de secol. Concomitent cu activitatea în presă, a scris 20 de cărţi pe teme diverse în zootehnie, zooeconomie, viitorologie, etc. Pe lângă activitatea de publicistică economică a continuat să scrie poezii şi epigrame, unele semnate cu pseudonimul Titus.

Dintre volumele de poezii amintim: “O lacrimă de adevăr”, “Nesomnul iubirii”, “Armonie în haos”. De asemenea, Titus Constant Bordeianu mai are publicate şi volumele de epigrame “Paharul cu umor” şi “Umorul de viaţă lungă” şi a scris scenariul filmului artistic de lung metraj “Fraţii” (1971).

SUFLETUL CEL NEVĂZUT

Şi ce va fi când n-oi mai fi

Nici ceas în zori şi nici secundă

Când trupul greu se va sfârşi

În nevibraţie de undă

Dar sufletul cel nevăzut

Când va pleca-n eterna cale

De după moarte neştiut

Pe care deal, pe care vale?

La Marea Trecere-n ţărână

Pe lângă trup cât să rămână

De pază locului de veci?

Cât să aprinzi o lumânare

Să verşi o lacrimă de soare

Lângă morminte calde, reci.

LA ÎNCEPUT A FOST CUVÂNTUL

Cuvântul întrupat în noi

Din începuturi zămislit

Din nestemate şi noroi

Adună gândul risipit

Şi magicul cuvânt iubire

Al creştinescului îndemn

De dincolo de amintire

E din pruncie-întâiul semn

Şi gândul ultim nerostit

Cândva de viaţă se desparte

Pe-aceeaşi cruce răstignit

Darul veciei după moarte

CÂND FI-VOM FLORI

Ce floare fi-vom din pământul ţării

Să înflorim, cât marginile zării

Un nume-avem şi încă nu se ştie

De-o fi să-l mai purtăm ca pe-o solie

Poate-n buchet la câte-o sărbătoare

Va fi şi frumuseţea ta de floare

Te-oi regăsi în roua de potir

În flori de câmp sau poate-n trandafir

Din ghimpii tăi aş face o cunună

Când sângerează inima-mi nebună

Şi-atunci vei şti ce poate nu se ştie

Că şi iubirea trece-n veşnicie

IUBIRII, DINCOLO

De-o fi să ne mutăm în veşnicie

Cu frumuseţea risipită-n floare

Tu să-mi aduci în suflet bucurie

Doar tu, iubita mea risipitoare

Un car de foc voi fi în aşteptare

Şi peste timp la semnul tău

Să împlinim cereasca îmbrăţişare

De dincolo de bine şi de rău

Nemărginit la marginile lumii

Din necuprins, când vei cuprinde cerul

Tu fiu născut din muritori ai lumii

Cearcă iubirii să-i cuprinzi misterul

ÎN LUMINIŞUL VIEŢII

De ştii ce vrei şi vrei ce poţi

Să fii şi om cu stare

Şi-n urmă să aprinzi la porţi

Lumini crepusculare.

De vrei să fii şi ce nu eşti

Alege doar să-ţi fie bine

Copil cu suflet de poveşti

Să dai tot ce-i mai bun din tine

Şi dacă vrei să luminezi

Prin luminişul vieţii

În veşnicie poţi să crezi

Şi-n roua dimineţii.

Când peste timp plantezi un pom

Cu gând de rod în floare

Din rădăcina ta de om

Porţi umbra după soare.

POEM DE ŢĂRÂNĂ

Poemele durerii,

Durerile le-au scris

Urcând pe scena lumii

Cu lacrimă de vis

Poemele tristeţii

Plâng viaţa în Apus

Când anii tinereţii

De mult, în mult s-au dus

Când trupul se transformă,

Materia nu piere

Dar gârbovită-n vreme

Se-ngroapă în mistere

Doar pumnul de ţărână

Rămâne cel din urmă

Când moartea cere drepturi

Şi vieţile le curmă.

MELANCOLIE

Melancolie ochii tăi

Îşi varsă lacrima-n trecut

Rătăcitori pe-atâtea căi

Un timp din timpul revolut

De prin cenuşi, din jarul stins

Din jocul dragostei curată

Melancolii cu părul nins

Renasc în basmul de-altădată

Cât alb din alb şi cât albastru

Îşi cerne umbrele de lut

Singurătate de sihastru

Rămâi, tărâm necunoscut

Contents