Creatii literare - LILIANA ALBU

LILIANA ALBU

S-a născut pe data de 30 aprilie 1959, în Bucureşti. A absolvit Facultatea de Chimie din Capitală şi a urmat cursurile de medicină naturistă Ayuerveda.

Debutul editorial a avut loc în 2011, în antologia Esenţelor „Vis şi Pasiune”. Liliana Albu activează în cenaclurile literare „Orpheon”, „Cuget liber – Mihail Grămescu” şi „Cetatea lui Bucur”, iar din 2015 este membră a Ligii scriitorilor – Filiala Bucureşti.

Volume de autor: „Iubire din iubire… Eminescu” (2012); „Eu sunt iubire (2013)”; „Arta iubirii… Eminescu” (2014); „Sărută-mi buzele” (2014); „Sămânţă de iubire” (2015).

„Rar mi-a fost dat să citesc poezia unei persoane care să fie atât de directă, atât de sinceră, atât de deschisă şi totuşi misterioasă, cu anumite capcane, cu anumite trimiteri subtile, cum am citit la Liliana Albu. Ea ştie să se dedubleze atât de interesant, încât să redevină cu fiecare poem, aproape, un copil…” (Emilian Marcu).

PARFUM DE NEBUNIE

Împart cu tine nemurirea

Şi taina nopţii poţi s-o iei,

Dar nu-mi pot împărţi iubirea,

Tu ia-o toată dacă vrei!

Îşi plâng în toamnă iar castanii

Tristeţea-n frunze ruginii,

Dar peste noi n-or trece anii,

Sunt numai primăveri târzii…

În zori, parfum de nebunie

Îmi umple-al gândurilor cer,

Lăsând în urma lor magie,

Ecouri care-n veci nu pier…

Timpul n-a descifrat iubirea,

Esenţa vieţii de a fi,

Dar sacrul şi-a-ntrerupt menirea

Doar prin puterea de-a iubi…

27.10.2015

RĂSAR IUBIRE DIN IUBIRE

Îşi pun în palme toamnele din mine,

O primăvară să apară iar,

Cu gânduri care curg încet spre tine

Iubire din iubire când răsar…

Aş înflori la ultima suflare

A unui zâmbet cald pe buze moi

Şi, scuturându-ma ca floarea de uitare,

Ne-ar curge iarăşi timpul înapoi…

Iar umbrele strivite la răscruce

De curcubeul sacru revărsat

Din universul ce lumini aduce,

Rămân simple iluzii de păcat…

Să nu mă-ntreb atunci de văd iubirea

Corole de lumini care-nfloresc

Doar îngerii când saltă-n cer privirea,

Sunt doar un muritor ce te iubesc…

14.10.2015

ZORII FERICIRII

Zorii fericirii iau în palmă stele

Şi ţi le aşează aducând fiori

Pe fruntea ce-ascunde gândurile mele,

Ca surâs de vară cu parfum de flori…

Legănaţi de vise, răsfoind cuvinte

Dintr-o carte albă, scrisă de-amintiri,

Mugurii dorinţei ne-nfloresc fierbinte

Tremurând şăgalnic iarăşi în priviri…

Te-aş ţine de mână ca o primăvară

Peste care timpul a uitat să fie,

Rămânând cu tine a nopţii fecioară

Ce-şi poartă iubirea-n raza-i aurie…

Între noi nu este decât o chemare:

Te iubesc, ecoul ce-n lumină-ar sta,

Punem răsăritul în loc de culoare

Şi floarea albastră de nu mă uita…

11.03.2016

CHEIA IUBIRII

Îţi simt fiorul palmei călătoare

Ce adevăru-n mine-ar căuta,

Iar trupul se deschide ca o floare,

Culori seducătoare să îţi dea…

Se scurg secunde-ntr-o clepsidră spartă,

Fără de mâine, astăzi sau de ieri

Când desenezi cu buzele o hartă

Pe sânii cu parfum de primăveri…

Furtuni îmi răscolesc gânduri uscate

De frământări ce verile îmi sting,

Cu focuri dintr-un câmp de maci luate

Aş vrea iubirea ta să o ating…

Rebelă ca un vânt ce doru-şi poartă

Colind tot cerul ca să te găsesc,

Acolo e cheia iubirii-n soartă

Acolo sunt eu… şi te iubesc…

11.02.2016

SECUNDE-ASCUNSE

Secunde-ascunse-n veşnicie

Pot timpul de netimp desparte:

Viaţa cu trena aurie,

De gândul purtător de moarte…

În ochi de noapte-i răsăritul

Chiar de vremelnic străluceşte,

Timpul sfidându-şi infinitul,

Lumina-n clipa ei trăieşte…

Au căutat mere nebunii

Filosofala piatră-a vieţii,

În soare sau lumina lunii,

Dar nu în roua dimineţii…

O sete de neant deşartă

Pare doar vis de nemurire,

Uităm că a luminii soartă

Este doar gândul de iubire…

11.11.2015

MĂ-MBRAC DIN RĂSĂRIT

Mă-mbrac mereu din răsărit

Cu şoapte pline de iubire

Apoi, când timpul s-a oprit,

Devin culoare-n asfinţire…

Ca într-un ritual păgân

Pe un altar fără scânteie,

Doar nopţile în noi rămân

Până renasc în zori, femeie…

Şi câte flăcări se aprind,

Ce vâlvătăi sacre dansează,

Tăcerile le-auzi vorbind

Când îngerii din cer veghează…

Iar gura ta… ah, gura ta

Dorinţa-n mine o sfâşie,

Ca-n tine să pot exista

Şi să mă simt atât de vie…

NOI CA ŞNUR DE MĂRŢIŞOR

Ne-mpreunăm ca două fire

Ce-n şnur de mărţişor se-adună,

Eu focul roşu de iubire,

Tu ca argint ţesut de lună…

Ne-atingem pân’ la contopire,

Gândirea şi-a pierdut cuvântul,

Şi pe-o planetă cu iubire

Unim şi cerul cu pământul…

Când gura mea muşcată toată

E roşu mac care-nfloreşte,

Petala lui catifelată

Trupu-n dorinţă răscoleşte…

Simţindu-te, răspund chemării

Între extaz şi agonie,

Goală în muzica uitării

Mă dăruiesc iubirii… ţie…

30.10.2015

Contents