Creatii literare - MARIOARA NEDEA

MARIOARA NEDEA

S-a născut la data de 12 iunie 1966 în oraşul Panciu, judeţul Vrancea. A urmat Liceul de Filologie-Istorie din Focşani şi apoi a absolvit Facultatea de Drept din Bucureşti. În prezent este Referent de specialitate la S.C.N. Giurgiu şi membră, începând cu anul 2014, a Cenaclului literar „Luceafărul”, din Giurgiu, condus de Dunia Pălăngeanu.

Debutul literar a avut loc în anul 2014 în revista „Luceafărul”, din Botoşani, cu poezia „Spontaneitate”. A obţinut diverse premii, dintre care amintim: Premiul revistei „Luceafărul” din Botoşani (2000), la Concursul naţional de poezie „Porni Luceafărul”; Premiul postului de radio Craiova la festivalul de poezie „Bilete de papagal” (2002); Premiul al III-lea la Concursul naţional de poezie „Nichifor Crainic” (Giurgiu – 2000); Menţiune cu media 9 la Concursul internaţional de epigramă şi poezie „Romeo şi Julieta la Mizil” (ediţia 2015-2016); Premiul I la Concursul naţional de poezie „Vara visurilor mele”, organizat de editura şi revista „Amurg sentimental” (Bucureşti – 2016).

A publicat două volume: „Simple fantezii” (2016) şi „Arca lui Noe” (2017), având în lucru o nouă carte, „Anotimpuri de poezie”.

A participat la realizarea următoarelor antologii de poezie: „Lyrics et prosa” (trei volume), „Antologia antologiilor”, „Pe aleea cuvintelor”, „Dor românesc”, „Limba noastră cea română”, „Provizia de nuferi”.

De asemenea, a avut colaborări şi cu următoarele publicaţii: „Bogdania”, „Confluenţe literare”, „Cervantes”, „Revista literară Bucovina”, „Orizonturi literare”, „Genius”, „Eminesciana”, „Contraste literare”.

STRUGURI

Sunt strugure în sânul unei toamne.

Mă pârguieşte-o rază cabotină.

Mai am destule iminente toane,

Şi vreau să mor strivit de-o clandestină

opacă gură de imberb, sonor,

Sticlete ce-mi vânează arogant,

Seminţele ideii din covor

de frunze colorate de-un migrant

cocor cu un penaj portocaliu.

Inserţii verzi, în ochii de vânat…

Nu l-am văzut şi nici măcar nu-l ştiu,

Decât dintr-un tablou anagramat.

Aş vrea să-l descifrez inopinat

ca pe o piramidă orbitală.

Să-i colorez sărutu-aplatizat,

Cu mustul stors din sfârcuri de vestală.

MAGNETISM

Îmi strănută toamna-n decolteu

cu tablouri dintr-o fostă vară.

Rătăcesc prin sân de curcubeu

şi în epitafuri de vioară.

Paşii netezesc iar frunze-n somn.

Dintr-un plic a evadat un timbru.

-Unde te-ai ascuns, stimate domn?

Azi, te simt sălbatec ca un zimbru.

Aş dori un rug de mur să fii

şi să ard în flăcările-ţi roşii,

Pergamente-n care tu vei şti

să mă protejezi de curioşii

ce-şi aruncă ochii în prefaţa

unui sentiment alambicat.

Mă grăbesc spre tine-n dimineaţa

când te vei trezi… magnetizat.

TOAMNĂ ÎN NOI

E toamnă-n noi, în dragoste e frig.

Privesc prin ochii cerului mirat.

Azi, zorii mă înţeapă şi eu strig

de-atâta roşu-n freamătul scanat.

Au evadat din rai miresme noi.

De mere-mi este plină-nchipuirea.

Şi brumele aleargă printre ploi,

Să prindă curcubee cu privirea.

O veveriţă-mprăştie un zvon,

Prin sâmburii retarzi de la amiază.

La noapte vei ascunde într-un con,

Această toamnă ce mă-ncercănează.

CUIB DE CUCI

Un cuib de cuci clocindu-şi nerăbdarea

îmi este viaţa, ceaţă devorată

de gâze tremurând în aşteptarea

furtunilor solare ce vor, iată,

Să bântuie prin cordul meu invers,

Printre vertebre înverzite-acerb.

Din nasturii răbdării scot un vers

ce-a-nmugurit în coarnele de cerb.

Sărbătoresc pe rând, sfârşite zile.

Pocale de otrăvuri traversez

spre ecuaţii ce se vor servile.

Din silogisme, vreau să evadez.

ACEASTĂ TOAMNĂ

Această toamnă are chipul tău.

Cam somnoros, în veşnică uimire.

Mi te strecori în vise cam mereu,

Şi-o să te-nchid cupidă, în privire.

N-o să mai poţi nicicum să evadezi

din raiul presărat cu adjective.

Prizonier o să te ţin, dar vezi,

Ce faci cu-atâtea gesturi reflexive.

Să nu-ţi reprimi iar sentimentul just

pe care l-ai negat într-o instanţă.

Ar fi prea dur şi prea injust

să mai suport încă-o restanţă.

Să-mi spui poveşti în miez de noapte.

Pe fluturii din mintea mea,

Să nu-i goneşti şi printre şoapte,

Să-mi dai să gust fatala ta

iubire pură, interzisă,

Pe care-o primăvară verde,

Mi-a strecurat-o indecisă,

în vise ce nu se vor pierde.

ANINARE

Tăcerile din insomnii mă dor.

Şi corzile vocale au prins viaţă

exact la ceasul când îmi mor,

Trei vânătăi din dragoste, pe faţă.

E-atâta primăvară sinucisă

în falsul meu surâs, aplatizat,

în miezul verii-mi ninge şi ucisă

mă simt de toana unui condamnat.

Ştiu să iubesc şi să invoc motive.

Ştiu să te caut şi în sud, şi-n nord.

Ştiu să înnod cravata cu native,

periclitate peisaje-n cord.

De mărul lui Adam m-aş anina,

ca o stafidă-n strugurul din must.

O noapte-ntreagă-aş sta şi-aş învăţa,

cum să pătrund în tine, să te gust!

ECUAŢII

În mine se rezolvă ecuaţii

şi-algebrice, notorii anagrame.

Vin să-mi sărute glezna posedaţii

şi gheara lunii-mi sapă prin tendoane.

Din emisfere înnodate-n plâns,

se mai anunţă ploaie în averse.

Decad imagini sferice în puls,

şi turnurile Babel sunt inverse.

Un cerb boncăluieşte-n limbi de cuc

şi-un biet scatiu îmi şuieră-n vocale

pe limba unui şarpe ce caduc,

îşi poartă solzii-n agonii mistrale.

Nu mai vorbesc aceleaşi limbi cifrate

nici cordurile noastre, fără-accent.

Şi vor rămâne-n neant, nedescifrate,

idei ucise de-un presentiment.

Contents