Creatii literare - VIOREL MARTIN

VIOREL MARTIN

Născut la București, pe data de 19.05.1953, de profesie inginer TCM, membru al Uniunii Scriitorilor din România, autor a peste 25 de cărți de poezie, proză și epigramă, dar și de poezie și proză pentru copii.

Este fondator și primul secretar al Uniunii Epigramiștilor din România, fondatorul publicațiilor Epigrama serie nouă, Cacealmaua și Lumea epigramei. Este organizator al celor 4 ediții ale Festivalului Național de Epigramă București-Voluntari.

CALCULATORUL

Lumea e aşa frumoasă

Şi îmi vine ca să zbor;

Mama mi-a adus acasă

Un calculator.

Pe ecranul colorat,

Pictogramele se joacă,

Fiecare a-nvăţat

Câte un program să facă.

Uite, tastatura mea

Scrie singură pe “A”,

Imprimanta, voiniceşte,

Pe hârtie-l tipăreşte

Mouse-ul-un şoricel-

Poţi să faci ce vrei cu el,

Cu săgeata lui îmi cheamă

Fiecare pictogramă…

Şi aşa, încet, încet,

Am intrat pe Internet!

CARTEA

Orice carte este vie.

Ea are scris pe hârtie

Litere rotunde,

Înalte sau scunde

Şi când literele, înţeleptele,

În cuvinte se adună…

Ştiu poveşti să spună!

Numai pe aripi de carte

Poţi călători, prin timp înainte,

Să vezi roboţii cum scot,

Din Saturn, pentru noi, zăcăminte.

Şi poţi călători, prin timp înapoi,

Până la vremea lui Decebal,

Lui Ştefan, lui Mihai

Şi a altor eroi.

Cartea singură ştie,

Să te înveţe,

Matematică şi geografie!

Şi tot ea îţi mai spune

Câte-o poveste,

Pentru că orice carte este

Ca o minune vie.

GHIOCELUL

Dragă mamă, când eram

Mică, te mai supăram,

Dar acum, de când sunt mare,

Nu încape supărare:

Dau mâncare la păpuşă,

Plimb răţuşca-n găletuşă,

Chiar şiretul ştiu să-l leg…

Şi mănânc un ou întreg!

La cordon îi fac fundiţă;

Azi, la noi la grădiniţă,

Prin zăpadă, mititel,

Am zărit un ghiocel.

Sărut mâna, mama mea!

Şi ţi-l dau de ziua ta!

ÎN CLASA ÎNTÂI

Stau în bancă liniştite

Şorţuleţele pepite;

Câte-o mână mititică

Două degete ridică.

Pe caietele de şcoală,

Câte-o pată de cerneală;

Prin ghiozdane, jucăuşe,

Lucruşoare de păpuşă.

Pauza îndată vine;

Glasuri mici şi cristaline

De garoafe şi magnolii…

Invadează curtea şcolii.

CU NEAMUL MEU

Eu sunt român și țin cu neamul meu

Ca și americanul cu al lui.

De când sunt mic mă-nchin la Dumnezeu

Și am fereastra plină cu gutui.

Bătrânii mei pământul l-au muncit

Cu plugul și cu mâini bătătorite;

Pe dealuri veacul urcă liniștit

Și veșnicia bate din copite.

De multe ori mi-a fost în viață greu,

M-au năpădit necazul și durerea,

Dar Eminescu m-a-nsoțit mereu

Și lui Brâncuși i-am ascultat tăcerea.

În pomii mei sunt păsări cântătoare,

Sunt botezat în Dunăre și mare

Și plâng la-nmormântări și joc la nunți;

Cu dacii mei sunt aninat de munți

Și Dumnezeu mi-ajută tot mereu,

Că sunt român și țin cu neamul meu.

DE ZIUA COPILULUI

E-ntâi de cireșar și ziua ta,

Copile, bucuria vieții noastre;

Din cântul viu al păsării măiastre,

Ne-ai apărut în viață ca o stea.

Tu ești seninul zărilor albastre,

Parfum de floare de nu mă uita;

Prin verbele “a fi” și “a putea”

Tu ne păzești planeta de dezastre.

Copile, din orașe și din sate,

Să crești întru mulți ani cu demnitate

Și să-ți iubești și frații și părinții…

Și, inspirat de neamul tău străbun,

Să-ntemeiezi un viitor mai bun,

Pe care-l vezi acum cu ochii minții.

ALBINUȚA

La grădinița noastră

Într-una ne jucăm

Și multe lucruri bune

În joacă învățăm.

Aicea lumea este

Frumoasă, colorată;

Păpușile și ele

Mănâncă ciocolată.

Frumoase mașinuțe

Aleargă la raliu;

Aici, întâia oară

Am învățat să scriu.

Și ne jucăm în soare,

Fugim și ne dăm uța,

Iar grădinița noastră

Se cheamă… ALBINUȚA!

Poezie dedicată, cu dragoste, copiilor și cu prețuire și recunoștință doamnelor educatoare de la ALBINUȚA, grădiniță unde merge și nepoțelul meu Tudor Paul Martin Stan

Contents